ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 533/274/25  Номер провадження 22-ц/814/426/26	Головуючий у 1-й інстанції Оксенюк М. М.  Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 березня 2026 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пікуля В.П.,
суддів Одринської Т.В., Панченка О.О.,
за участю секретаря судового засідання Філоненко О.В., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Гонтар Валерій Миколайович, на рішення Козельщинського районного суду Полтавської області від 23 червня 2025 року у справі за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення коштів у порядку статті 1212 ЦК України -
В С Т А Н О В И В:
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог
У квітні 2025 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі – АТ КБ «ПриватБанк») про стягнення коштів у порядку статті 1212 ЦК України.
В обґрунтування позову зазначено, що 27 листопада 2024 року об 11:00 год позивач отримала на свій номер телефону дзвінок. Чоловік, який телефонував, представився співробітником служби безпеки банку АТ КБ «ПриватБанк» та повідомив, що по її рахунку прослідковується підозріла активність та попросив, щоб ОСОБА_2 слідувала його інструкціям. 
Приблизно через кілька хвилин, зателефонував з іншого номеру телефону чоловік, який представився ОСОБА_3 та повідомив, що він є працівником юридичної служби АТ КБ «ПриватБанк», передав слухавку співробітнику служби безпеки ОСОБА_4 , що телефонував до цього. 
Назар ОСОБА_5 повідомив, що для того, щоб гроші з банківської картки позивача не могли зняти сторонні особи, вона повинна зробити все, що він скаже, при цьому жодних паролів чи ПІН-кодів у позивача не запитували. Чоловік сказав, що він має онлайн доступ до її банківського рахунку та бачить залишок коштів, після чого сказав увійти в додаток «Приват24» та не відключатись і не виходити з нього, що позивач і зробила.
Далі співрозмовник повідомив позивачу ОСОБА_2 , що грошові кошти з її рахунку буде перераховано на банківській страховий рахунок і що дану операцію позивач має підтвердити в додатку. Одночасно з цим в додаток «Приват24» почали з`являтись віконця з написом «Підтвердити», на які вона натискала. Внаслідок цього у ОСОБА_2 було списано з банківського рахунку ФОП НОМЕР_1 грошові кошти на загальну суму 525000,00 грн. Чоловік повідомив, що він перетелефонує через годину, проте не зробив цього та грошові кошти на рахунок позивача не повернулись.
Позивач зрозуміла, що стала жертвою шахраїв та звернулась до відділення АТ КБ «ПриватБанку», де всі її банківські рахунки було заблоковано.
З виписки банку від 28 листопада 2024 року позивачу стало відомо, що один з переказів коштів у сумі 100000,00 грн було здійснено на рахунок НОМЕР_2 в АТ «Юнекс Банк» на ім`я ОСОБА_1 , призначення платежу «Зворотня фінансова допомога за договором №11/2 від 26.11.2024». Жодних договорів з відповідачем позивач не укладала.
Позивач зазначила, що внаслідок зазначених дій ОСОБА_1 набув грошові кошти ОСОБА_2 без достатньої правової підстави, у зв`язку з чим остання прохала суд стягнути з ОСОБА_1 на її користь 100000,00 грн, а також судові витрати.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Козельщинського районного суду Полтавської області від 23 червня 2025 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів у порядку статті 1212 ЦК України задоволено повністю.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 100000,00 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 968,96 грн.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
З рішенням Козельщинського районного суду Полтавської області від 23 червня 2025 року не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку, подавши до суду апеляційну скаргу, в якій прохав суд скасувати оскаржуване рішення місцевого суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити у повному обсязі.
Позиції учасників справи
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
На думку особи, яка подала апеляційну скаргу, оскаржуване рішення місцевого суду не ґрунтується на нормах матеріального права та не відповідає обставинам справи.
АТ КБ «ПриватБанк» попри цілком очевидну активність підозрілих операцій з рахунками апелянта і позивача, належного моніторингу не здійснив, внаслідок чого допустив безперешкодне заволодіння зловмисниками чужими коштами, що покладає на нього відповідальність, передбачену законодавством.
Суд першої інстанції, розглядаючи дану справу, не звернув увагу на те, що незаконне збагачення самого відповідача не відбулося, оскільки, особиста участь його у переведенні коштів з рахунку позивача на рахунок апелянта не доведена, кошти з вказаного рахунку ним не отримувались у готівковій формі і ніяких розпоряджень від нього з використанням його платіжних засобів про перерахунок цих коштів на інші рахунки не зафіксовано. 
Крім того, входи в акаунт клієнта «Приват24» позивачем здійснювався з одного і того ж її мобільного номеру та одного і того ж телефону. Жодних ознак входу з номеру телефону апелянта в матеріалах справи немає. 
Навіть більше того, суд не надав уваги тій обставині, що перерахунок коштів відбувся на договірній основі, позивач цілком свідомо і добровільно погодилась на запропоновані їй умови шахраїв, натискаючи на необхідні кнопки у застосунку «Приват24», які вимагали її згоди на вказану операцію, і розуміючи, що її кошти будуть перераховані на якийсь «страховий рахунок», що поставить її у невигідне становище.
Щодо відзиву на апеляційну скаргу
У відзиві на апеляційну скаргу позивач прохала суд апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, позивач зазначила, що рішення суду першої інстанції є аргументованим та прийнятим з урахуванням чинних норм законодавства.
Зауважено, що в судовому засіданні представником відповідача підтверджувалось, що рахунок в АТ «Юнекс Банк», на який було здійснено переказ спірних коштів, дійсно належить відповідачу та рахунок не закрито.
Жодних договорів з відповідачем позивач не укладала, що було підтверджено при розгляді справи представником відповідача. 
Крім того, в апеляційній скарзі не спростовується відсутність у відповідача правових підстав для отримання грошових коштів від позивача.
Щодо явки та позиції учасників справи в суді апеляційної інстанції
Представник відповідача – адвокат Гонтар В.М., взявши участь у розгляді справи у режимі відеоконференції, підтримав вимоги поданої апеляційної скарги та прохав її задовольнити з наведених у ній підстав.
Представник позивача – адвокат Гранцерт М.О., взявши участь у розгляді справи у режимі відеоконференції, заперечувала проти задоволення апеляційних вимог, наголошуючи на законності та обґрунтованості оскаржуваного рішення місцевого суду.
Інші учасникисправи у судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи. 
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення представників відповідача та позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до такого висновку.
Встановлені обставини справи
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 27 листопада 2024 року приблизно об 11:00 год, невідома особа шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки заволоділа грошовими коштами позивача на загальну суму 1020097,00 грн з банківських рахунків в АТ КБ «ПриватБанк» НОМЕР_3 та НОМЕР_1 ( НОМЕР_4 від 27 листопада 2024 року).
Вказані відомості внесено до ЄРДР за №12024111410000243 від 28 листопада 2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 190 КК України за фактом шахрайства, вчиненого у великих розмірах, або шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, що підтверджується витягом з ЄРДР та протоколом заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 28 листопада 2024 року, від 27 листопада 2024 року, протоколами допиту потерпілої від 28 листопада 2024 року, від 30 листопада 2024 року (а.с.44, 46-47, 48-49, 55-56).
Згідно заключної виписки виданої АТ КБ «ПриватБанк» за період від 27 листопада 2024 року по 27 листопада 2024 року вбачається, що із рахунку ОСОБА_2 НОМЕР_1 на рахунок НОМЕР_2 в АТ «Юнекс Банк», на ім`я ОСОБА_1 , здійснено переказ у розмірі 100000,00 грн, призначення платежу «Зворотна фінансова допомога за договором №11/2 від 26.11.2024» (а.с. 7, 57).
Позиція суду апеляційної інстанції
За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.
Відповідно до частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.
Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.
Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 ЦК України, свідчить про необхідність установлення так званої «абсолютної» безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.
Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.
Подібний висновок сформульовано Верховним Судом України у постанові від 02 березня 2016 року у справі № 6-3090цс15.
Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.
Для кондикційних зобов`язань доведення вини особи не має значення, а важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої (статті 1212-1214 ЦК України).
Подібні висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16-ц, від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17, та постановах Верховного Суду від 02 червня 2021 року у справі № 201/2956/19, від 27 липня 2022 року у справі № 644/3932/18-ц, від 29 березня 2023 року у справі № 643/8385/21, від 18 жовтня 2023 року у справі № 639/6422/21, від 20 вересня 2024 року у справі № 628/1203/19.
Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.
Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри.
Так, з матеріалів справи вбачається, що 27 листопада 2024 року із рахунку ОСОБА_2 НОМЕР_1 на рахунок НОМЕР_2 в АТ «Юнекс Банк», відкритого на ім`я ОСОБА_1 , здійснено переказ у розмірі 100000,00 грн, призначення платежу «Зворотна фінансова допомога за договором №11/2 від 26.11.2024».
Оскільки вказаний перерахунок спірних грошових коштів, зі слів позивача, було здійснено шахрайським способом, то остання звернулася до правоохоронних органів із відповідною заявою, на підставі якої вказані відомості внесено до ЄРДР за №12024111410000243 від 28 листопада 2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 190 КК України за фактом шахрайства, вчиненого у великих розмірах, або шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки.
Разом з тим, позивач, звертаючись до місцевого суду з позовом, заперечувала факт наявності будь-яких договірних відносин з відповідачем, що останнім не було спростовано під час розгляду справи місцевим судом.
Також доказів стосовно правомірності володіння (збереження) та набуття грошових коштів, що є предметом судового розгляду, відповідачем ОСОБА_1 та його представником до суду ані першої, ані апеляційної інстанцій не було надано.
З урахуванням матеріалів справи, колегія суддів погоджується із висновком місцевого суду, що будь-яких правових підстав для переказу коштів на рахунок відповідача судом не встановлено, так само як і не встановлено існування жодних договірних стосунків або деліктних правовідносин між сторонами справи.
Отже, спірні грошові кошти були набуті ОСОБА_1 за рахунок позивача без достатньої правової підстави, а тому, на підставі норм матеріального права та з урахуванням матеріалів справи, підлягають поверненню позивачу.
Посилання апеляційної скарги на те, що позивач знала, що у неї відсутнє зобов`язання для перерахування спірних коштів відповідачу, проте здійснила його, не беруться судом до уваги, оскільки таке перерахування було здійснено поза волею ОСОБА_2 .
Крім того, колегія суддів, з огляду на доводи апеляційної скарги, вважає за потрібне наголосити, що належним відповідачем у даній категорії справ є саме особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно). Оскільки позивачем було доведено факт перерахування спірних коштів на рахунок відповідача без наявності будь-яких правовідносин між сторонами справи, що останнім не спростовано, то саме ОСОБА_1 , як набувач таких коштів, є належним відповідачем у спірних правовідносинах.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як передбачено пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, який всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідив надані позивачем докази, із дотриманням норм процесуального права, правильно застосував норми матеріального права і ухвалив законне та обґрунтоване судове рішення.
Отже, апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Гонтар В.М., слід залишити без задоволення, а рішення Козельщинського районного суду Полтавської області від 23 червня 2025 року – без змін.
Щодо судових витрат
За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Зважаючи на те, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, відсутні підстави для нового розподілу судових витрат, понесених сторонами під час розгляду справи місцевим судом, та відсутні підстави для розподілу судових витрат у суді апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Гонтар Валерій Миколайович – залишити без задоволення.

Рішення Козельщинського районного суду Полтавської області від 23 червня 2025 року – залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 17 березня 2026 року.

Головуючий       В.П. Пікуль
Судді         Т.В. Одринська

О.О. Панченко