ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2026 р. м. Чернівці Справа № 600/346/25-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Григораша В.О., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, Державної казначейської служби України про визнання протиправною бездіяльність та стягнення коштів,-

ВСТАНОВИВ:
До Чернівецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (позивач), Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (відповідач 1), Державної казначейської служби України (відповідач 2), в якому, з урахуванням позовної заяви в новій редакції від 30.01.2025, просив суд:
визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області щодо тривалої невиплати ОСОБА_1 частини пенсії:
- в розмірі 238560,61 грн., донарахованої в рамках виконання рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 09.03.2022 по адміністративній справі №600/6474/21-а;
- в розмірі 36236,53 грн., донарахованої в рамках виконання рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 30.03.2023 по адміністративній справі №600/919/23-а.
- в розмірі 19254,13 грн., донарахованої в рамках виконання рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 13.07.2023 по адміністративній справі №600/2518/23-а.
стягнути з Державного бюджету України через ДКСУ шляхом безспірного списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на мою, ОСОБА_1 , користь 235070,30 грн. (207526,99 + 23414,73 + 4128,58) загальної простроченої суми грошового зобов`язання та інфляційних втрат нарахованих на суму цього зобов`язання, а саме:
-36391,84 грн., що становлять 3 % річних від 238560,61 грн. простроченої суми грошового зобов`язання, 171135,15 грн. інфляційних втрат нарахованих на суму цього зобов`язання, (разом – 207526,99 грн.) за період з 01.12.2019 по 31.12.2024 включно, за прострочення виконання державою грошового зобов`язання, підтвердженого рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 09.03.2022 по справі №600/6474/21-а.
- 3809,25 грн. що становлять 3 % річних від 36236,53 грн. простроченої суми грошового зобов`язання, 19605,48 грн. інфляційних втрат нарахованих на суму цього зобов`язання, (разом – 23414,73 грн.) за період з 01.12.2019 по 31.12.2024 включно, за прострочення виконання державою грошового зобов`язання, підтвердженого рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 30.03.2023 по справі №600/919/23-а.
-1061,87 грн., що становлять 3 % річних від 19254,13 грн. простроченої суми грошового зобов`язання, 3066,71 грн. інфляційних втрат нарахованих на суму цього зобов`язання, (разом – 4128,58 грн.) за період з 01.12.2019 по 31.12.2024 включно, за прострочення виконання державою грошового зобов`язання, підтвердженого рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 13.07.2023 по адміністративній справі №600/2518/23-а.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що є пенсіонером системи МВС України з 2015 року, перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Чернівецькій області. Пенсія йому призначена та виплачується довічно у розмірі 60 % грошового забезпечення, відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".
Тау у Держави Україна, в особі суб`єкта владних повноважень, Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, після набрання законної сили рішень суду виникли додаткові грошові зобов`язання по виплаті йому донарахованих, але не виплачених частин пенсії в наступних розмірах по наступних справах: №600/6474/21-а від 09.03.2022, яке набрало законної сили 09.04.2022 - 238560,61 грн; №600/919/23-а від 30.03.2023, яке набрало законної сили 02.05.2023 - 36236,53 грн; №600/2518/23-а від 13.07.2023, яке набрало законної сили 30.08.2023 - 19254,13 грн. Вказані рішення суду тривалий час не виконуються, що суперечить приписам ст. 129-1 Конституції України.
Оскільки, зобов`язальна частина вищезазначених судових рішень щодо виплати грошових коштів не виконується Державою Україна в особі Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області за період з 01.12.2019 (дати виникнення підстав для проведення перерахунку пенсії та дати відліку нарахованого боргу) по теперішній час, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням в результаті чого за увесь період прострочення виконання даних судових рішень, у нього за кожен місяць, з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення, виникло право на стягнення інфляційних втрат і 3% річних, які входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності компенсаційного характеру боржника за прострочення грошового зобов`язання, на підставі ст. 625 ЦК України. Оскільки відповідачем відмовлено у виплаті вказаних сум, позивач звернувся до суду із вказаним позовом.
Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду від 11.02.2025 відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, не погоджуючись з позовними вимогами, подало до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначило, що суми пенсії, донараховані на виконання судових рішень, що виплачуються за рахунок коштів, передбачених у державному бюджеті Пенсійному фонду України на цю мету, обліковуються в автоматизованих системах обробки пенсійної документації (електронних пенсійних справах) та на їх підставі - в автоматизованій базі даних у підсистемі "Реєстр судових рішень" Інтегрованої комплексної інформаційної системи Пенсійного фонду України. Інформацію щодо наявності суми боргу за рішенням суду зареєстровано у Реєстрі судових рішень. Так, нараховані ОСОБА_1 суми доплата до пенсії по рішенні суду, підлягають виплаті за рахунок коштів Державного бюджету України. Проведення такої виплати не може бути здійснене за рахунок власних коштів Пенсійного фонду України, зокрема, територіального органу - Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, а проводиться лише у разі наявності на це відповідних бюджетних асигнувань. Грошові кошти у вигляді заборгованості по пенсії, які належать ОСОБА_1 , не є власністю Головного управління, не знаходяться на його рахунках.
Також вказував, що відносини, які виникають між органом Пенсійного фонду та пенсіонерами з питань пенсійного забезпечення не ґрунтуються на цивільно-правових відносинах та нормах визначених ЦК України, а встановлюються спеціальними законами України, що регулюють питання пенсійного забезпечення громадян та інших осіб.
Враховуючи, що відносини між Головним управлінням та ОСОБА_1 з питань пенсійного забезпечення не регулюються нормами ЦК України, відповідно не виникають цивільні права та обов`язки між сторонами, в зв`язку з чим відсутні підстави для встановлення відповідальності до органу Пенсійного фонду, що визначена ст. 625 ЦК України.
Державна казначейська служба України, як відповідач по справі, своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалась. Ухвалу суду про відкриття провадження по справі надіслано в електронний кабінет відповідача 11.02.2025, про що свідчить відповідна довідка про доставку електронного листа, складена працівником суду.
Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Зважаючи на відсутність клопотання будь-якої зі сторін про інше, суд вважає за можливе продовжити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
З`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши письмові докази, судом встановлено наступне.
Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 перебуває на пенсійному обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Чернівецькій області та отримує пенсію відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб".
Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 09.03.2022 у справі №600/6474/21-а, яке набрало законної сили 09.04.2022, в тому числі зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області провести ОСОБА_1 з 01 грудня 2019 року перерахунок пенсії на підставі довідки Державної установи “Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Чернівецькій області” від 10 листопада 2021 року № 33/46-1503/2403006134, та провести ОСОБА_1 виплату пенсії із врахуванням раніше проведених виплат.
Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 30.03.2023 у справі № 600/919/23-а, яке набрало законної сили 02.05.2023, в тому числі зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області відновити ОСОБА_1 , з дати припинення - нарахування і виплату щомісячної доплати у розмірі 2000 грн, згідно із постановою Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 №713 "Про додатковий соціальних захист окремих категорій осіб".
Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 13.07.2023 у справі № 600/2518/23-а, яке набрало законної сили 30.08.2023 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області здійснити ОСОБА_1 виплату пенсії з 01.03.2023 року без обмеження її максимальним розміром та з урахуванням вже виплачених сум.
З розрахунків на доплату (виплату, утримання) пенсії вбачається, що заборгованість по пенсії ОСОБА_1 , яка виникла після перерахунку пенсії на підставі судових рішень становить: 
- згідно рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 09.03.2022 у справі № 600/6474/21-а, яке набрало законної сили 09.04.2022 - 238560,61 грн;
- згідно рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 30.03.2023 у справі № 600/919/23-а, яке набрало законної сили 02.05.2023 - 36236,53 грн;
- згідно рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 13.07.2023 у справі № 600/2518/23-а, яке набрало законної сили 30.08.2023 - 19254,13 грн.
19.12.2024 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області із заявою - вимогою, в якій просив здійснити нарахування та виплатити йому 3% річних та інфляційні втрати відповідно до положень ст. 625 ЦК України з наступних основних прострочених грошових зобов`язань, а саме:
за рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 09.03.2022 у справі № 600/6474/21-а, з суми основного простроченого грошового зобов`язання 238560,61 грн, за період 01.12.2019 до 01.11.2024;
- за рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 30.03.2023 у справі № 600/919/23-а, з суми основного простроченого грошового зобов`язання - 36236,53 грн, за період 01.12.2019 до 01.11.2024;
- за рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 13.07.2023 у справі № 600/2518/23-а, з суми основного простроченого грошового зобов`язання - 19254,13 грн, за період 01.12.2019 до 01.11.2024.
31.12.2024 відповідач 1 розглянувши вказану заяву, листом №5437-5321/Г-17/8-2400/24 повідомив позивачу, що оскільки відносини Головним управлінням та ОСОБА_1 з питань пенсійного забезпечення не регулюються нормами ЦК України, відповідно не виникають цивільні права та обов`язки між сторонами, в зв`язку з чим відсутні підстави для встановлення відповідальності до органу Пенсійного фонду, що визначена ст. 625 ЦК України.
Відтак, позивач не погодившись із невиплатою пенсійним органом нарахованої доплати пенсії, інфляційних втрат та 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України, звернувся до суду з даною позовною заявою.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Згідно зі статтями 23, 116 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом чи законом про Державний бюджет України є порушенням бюджетного законодавства.
Відповідно до підпунктів 4, 5 п. 4 Положення про Головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 №28-2, Головне управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань: забезпечує своєчасну та у повному обсязі виплату пенсій, щомісячного довічного утримання суддям у відставці, допомоги на поховання, здійснює страхові виплати та надає соціальні послуги відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" та інші виплати, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством, в межах обсягів фінансування цих виплат; здійснює призначення, нарахування (перерахунок) та виплату житлових субсидій та пільг на оплату житлово-комунальних послуг, придбання твердого та рідкого пічного побутового палива і скрапленого газу, а також надання одержувачам зазначених пільг та житлових субсидій інформації, визначеної законодавством.
Таким чином, виплати здійснює Головне управління Пенсійного фонду України винятково коштом Фонду та з інших джерел, визначених законодавством.
Кабінет Міністрів України з метою врегулювання питання погашення заборгованості, постановою від 03.09.2014 року №440 затвердив Порядок погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державною (далі - Порядок №440).
Згідно п. 20 Порядку №440 погашення заборгованості здійснюється Казначейством в межах бюджетних асигнувань, визначених законом про Державний бюджет України на відповідний рік, за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду на підставі рішень, поданих органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, згідно з Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 р. №845 (далі - Порядок №845).
Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення визначено Порядком №845.
Відповідно до п.3 Порядку №845 рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів до органів Казначейства (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).
Таким чином, виплата заборгованості по пенсіях здійснюється за рахунок спеціальних бюджетних призначень в порядку черговості, яка складається в залежності від дати надходження рішення до боржника. При цьому, нарахована позивачу сума доплати має бути виплачена за рахунок коштів Державного бюджету України та лише у разі наявності на це відповідних бюджетних асигнувань.
Згідно з бюджетом Головного управління на відповідний рік за програмою КПКВК 2506080 "Фінансове забезпечення виплати пенсій, надбавок та підвищень до пенсій, призначених за пенсійними програмами, та дефіциту коштів Пенсійного фонду" виділяються кошти на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду в межах, передбачених на цю мету асигнувань у бюджеті Пенсійного фонду України з урахуванням черговості їх виконання.
У постанові від 24.07.2023 у справі №420/6671/18 Верховний Суд зазначив, що грошові кошти у вигляді заборгованості по пенсії, які належать стягувачу, не є власністю територіального управління Пенсійного фонду України, не знаходяться на його рахунках. Фактичне, у повному обсязі виконання судового рішення, можливо лише за наявності відповідного бюджетного призначення за рахунок Державного бюджету України. Водночас стягнення з суб`єкта владних повноважень (територіального органу Пенсійного фонду України) коштів, які знаходяться на його рахунках але призначені для іншої мети, можуть поставити під загрозу функціонування такого суб`єкта, виконання покладених на нього функцій та, відповідно, нанесення шкоди необмеженій кількості осіб.
Також, Верховний Суд у постанові від 24.07.2023 у справі №420/6671/18 наголосив, що право особи, тобто стягувача, на здійснення виплати заборгованості по пенсії не може ставитися в залежність від бюджетних асигнувань, а органи державної влади та органи місцевого самоврядування не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань. У той же час, у спірному випадку йдеться не про право особи на такі виплати, а про правові підстави для зміни способу і порядку виконання судового рішення.
У постанові Верховний Суд від 23.04.2020справі № 560/523/19 дійшов висновку, що невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин.
Таким чином, суд робить висновок, що вказані вище обставини виключають наявність протиправної бездіяльності відповідача щодо невиплати нарахованих сум пенсії на виконання рішень Чернівецького окружного адміністративного суду від 09.03.2022 по справі 600/6474/21-а, від 30.03.2023 по справі №600/919/23-а та від 13.07.2023 №600/2518/23-а, оскільки у межах своїх повноважень відповідач вчинив необхідні дії для виконання вказаних судових рішень, а невиконання на даний час рішень суду в частині виплати перерахованої пенсії зумовлено обставинами, які не залежать від відповідача чи його посадових осіб.
Крім того, суд вважає за необхідне зазначити про те, що вимоги позовної заяви фактично зводяться до необхідності зміни підстав способу і порядку виконання судових рішень від 09.03.2022 по справі 600/6474/21-а, від 30.03.2023 по справі №600/919/23-а та від 13.07.2023 №600/2518/23-а.
Враховуючи вказане, суд наголошує, що у даному випадку, з метою ефективного виконання рішення суду та реалізації свого права на захист, позивач має право та може звернутися до суду із заявою відповідно до ст.378, 382 або 383 КАС України, тобто в порядку виконання рішень від 09.03.2022 по справі 600/6474/21-а, від 30.03.2023 по справі №600/919/23-а та від 13.07.2023 №600/2518/23-а.
При цьому, суд звертає увагу, що при розгляді позовних вимог стосовно невиконання окремого судового рішення в іншій справі, суд не може зобов`язувати виконувати рішення суду шляхом ухвалення нового судового рішення, оскільки виконання судового рішення являє собою завершальну стадію судового провадження.
Аналогічна правова позиція висловлена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі №686/23317/13-а, від 06.02.2019 у справі №816/2016/17, а також в постанові Верховного Суду від 20.02.2019 у справі №806/2143/15, постанові Верховного Суду від 30.03.2021 у справі №580/3376/20, від 27.06.2023 по справі 160/18740/22.
Також суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
При розгляді справ про передбачену статтею 625 ЦК України відповідальність за порушення грошового зобов`язання слід засувати: чи існує зобов`язання між сторонами, чи це зобов`язання є грошовим, чи доведено наявність прострочення у виконанні зобов`язання, чи існують спеціальні норми, що регулюють ці правовідносини та виключають застосування цієї статті.
Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І "Загальні положення про зобов`язання" книги п`ятої ЦК України. Отже, приписи цього розділу поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги п`ятої ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги п`ятої ЦК України). Тобто, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
Передбачена статтею 625 ЦК України норма не застосовується до трудових правовідносин (заборгованості із заробітної плати, відшкодування шкоди працівникові внаслідок трудового каліцтва), сімейних та інших правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством.
Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду від 18.03.2020 по справі №711/4010/13-ц та у постанові Верховного Суду від 20.01.2016 по справі №6-2759цс15.
Як встановлено судом, позивач, подаючи до суду дану позовну заяву, просить стягнути інфляційні витрати та 3% річних в порядку статті 625 ЦК України, обраховані із заборгованості по пенсії, нарахованої в порядку Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб".
Отже фактично позивач застосовує положення статті 625 ЦК України до пенсійних правовідносин. З огляду на висновки Великої Палати Верховного Суду суд доходить висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача інфляційних витрат та 3% річних.
Таким чином, беручи до уваги викладене, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.
Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994, серія A, № 303-A, п. 29).
Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Згідно з частиною 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що позивачем не доведено наявність підстав для задоволення заявлених вимог. Натомість доводи пенсійного органу свідчать про законність вчинених ним дій.
Стосовно розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 5 ст. 139 КАС України у разі відмови у задоволенні вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, або залишення позовної заяви без розгляду чи закриття провадження у справі, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Зважаючи на відмову у задоволенні позовних вимог, то підстави для розподілу судових витрат відсутні. 
Керуючись статтями 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд- 

ВИРІШИВ:
1. У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, Державної казначейської служби України про визнання протиправною бездіяльність та стягнення коштів, - відмовити.

У відповідності до статей 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України рішення може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його складання. 
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 

Повне найменування учасників процесу:
Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );
Відповідач 1 - Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (площа Центральна, 3, м. Чернівці, Чернівецький район, Чернівецька область, 58002, код ЄДРПОУ 40329345);
Відповідач 2 - Державна казначейська служба України (вул. Бастіонна, 6, м. Київ, 01601, код ЄДРПОУ 37567646). 

Суддя В.О. Григораш