ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

12 лютого 2026 року 	м. Дніпро	справа № 280/9814/25	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Сафронової С.В. (доповідач),
суддів: Чепурнова Д.В., Шальєвої В.А., 

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 01.12.2025 року в адміністративній справі №280/9814/25 за позовом  ОСОБА_1 до  НОМЕР_1 прикордонного загіну Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) про визнання протиправними та скасування наказів,- 

в с т а н о в и в:

07.11.2025 засобами системи «Електронний суд» до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в особі представника – Катриченка Дмитра Васильовича, до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ), в якій позивач просить суд:
визнати протиправним та скасувати наказ начальника відповідача від 12.08.2025 №1114-АГ «Про результати проведення службового розслідування» відносно позивача;
визнати протиправним та скасувати пункт 3 наказу начальника 8 відповідача від 10.09.2025 № 539-ОС «Про позбавлення премії» відносно позивача.
Крім того, просить:
задовольнити клопотання про поновлення строку та визнати причини пропуску процесуального строку звернення до суду із позовною заявою поважними, поновити позивачу строк звернення до адміністративного суду із позовною заявою до відповідача про визнання протиправними та скасування висновку та наказу;
задовольнити клопотання позивача про витребування доказів та витребувати від відповідача належним чином завірені копії документів та інформацію: 
копії діючих на момент виникнення спірних правовідносин посадових інструкцій позивача, підпорядкованого довірителю особового складу, який задіяний у перевірці підстав для нарахування додаткової винагороди, яка виплачується на виконання положень постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» та копію наказу про затвердження таких посадових інструкцій, які були чинні станом на 01.01.2025 по 31.03.2025 включно; 
копію діючого на момент виникнення спірних правовідносин положення про відділ організаційно-мобілізаційної роботи та повсякденної діяльності штабу та копію наказу, яким таке положення затверджено, яке діяло у період з 01.01.2025 по 31.03.2025 включно; 
копію діючого у період з 01.01.2025 по 31.03.2025 включно положення про штаб НОМЕР_1 прикордонного загону; 
копію наказу начальника НОМЕР_1 прикордонного загону, яким затверджено Адміністративний регламент: «Організація виплат додаткової винагороди» із усіма змінами; Копію Адміністративного регламенту: «Організація виплат додаткової винагороди» із усіма змінами; 
відомості про доведення під підпис до довірителя наказу від 12.08.2025 № 1114-АГ «Про результати проведення службового розслідування»; 
відомості про доведення під підпис до довірителя наказу від 10.09.2025 №539- ОС «Про позбавлення премії»; 
відомості про ознайомлення під підпис довірителя із висновком службового розслідування та всіма документами, які містяться у ньому; 
відомості про відрив від служби довірителя, складу групи, яка була призначена для проведення службового розслідування, та підпорядкованого довірителю особового складу, який задіяний у процедурі визначення підстав для виплати додаткової винагороди у підвищеному розмірі, у період з лютого 2025 року до моменту доведення довірителю наказів про притягнення його до дисциплінарної відповідальності; 
копію рапорту безпосереднього начальника довірителя про позбавлення довірителя премії на підставі фактів встановлених у службовому розслідуванні, яке було призначене наказом начальника НОМЕР_1 прикордонного загону від 21.05.2025 №685-АГ «Про призначення службового розслідування»; 
витяги з рапортів начальника відділу прикордонної служби (тип С) НОМЕР_1 прикордонного загону про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям, в яких відображено безпідставні відомості про таку виплату за лютий-березень 2025 року, із усіма резолюціями до таких рапортів; 
витяги з журналу бойових дій із відображення відомостей про участь у бойових діях та інших заходах із національної безпеки і оборони відносно військовослужбовців, яким виплачено безпідставно додаткову винагороду у підвищеному до 100000,00 грн. розмірі у період лютий-березень 2025 року, що стало підставою для проведення службового розслідування, яке було призначене наказом начальника НОМЕР_1 прикордонного загону від 21.05.2025 №685- АГ «Про призначення службового розслідування»; 
витяги з бойових розпоряджень (бойових наказів), які вивчалися складом комісії з проведення службового розслідування, на підставі яких здійснено виплату додаткової винагороди військовослужбовцям відділу прикордонної служби (тип С) НОМЕР_1 прикордонного загону за лютий-березень 2025 року; 
інформацію та копії документів про звернення позивача до керівництва НОМЕР_1 прикордонного загону із рапортами з питань покладених на відділ завдань з перевірки підстав для виплати персоналу загону додаткової винагороди, якщо так, то надати копії таких рапортів (службових записок, доповідей)?; 
які завдання визначалися та роз`яснення надавалися у період до лютого 2025 року керівництвом НОМЕР_1 прикордонного загону начальникам підпорядкованих НОМЕР_1 прикордонному загону підрозділів, особовий склад яких приймає участь у бойових діях та заходах із національної безпеки і оборони у зв`язку із військовим вторгненням російської федерації в Україну, у тому числі відділу прикордонної служби (тип С), в частині порядку заповнення службової документації визначеної положеннями наказу МВС України від 01.09.2023 № 726 «Деякі питання виплати військовослужбовцям Державної прикордонної служби України винагород, передбачених постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану»» у якості підстави для виплати додаткової винагороди у підвищеному до 100000,00 грн. розмірі? Надати копії таких розпоряджень, телеграм та інших документів; 
інформацію про доведення Адміністративного регламенту: «Організація виплат додаткової винагороди» із усіма змінами до персоналу НОМЕР_1 прикордонного загону, зокрема до начальника відділу прикордонної служби (тип С) та його заступників, і яким чином?
Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 01.12.2025 в адміністративній справі №280/9814/25 позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), в особі представника – Катриченка Дмитра Васильовича ( АДРЕСА_2 ), до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) ( АДРЕСА_3 ) про визнання протиправними та скасування наказів – повернуто позивачу.
Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. Апелянт вказував, що є діючим військовослужбовцем, разом із тим, суд не врахував принцип пріоритету військової служби та реальні обмеження для військовослужбовців Державної прикордонної служби України, які несуть службу в умовах воєнного стану у зоні бойових дій, сам факт виконання військових обов`язків у бойових/прифронтових умовах є поважною причиною для поновлення строку, оскільки виконання службових завдань об`єктивно унеможливлює своєчасне подання позову. Вказує, що постійно задіяний у відповідних заходах, обмежений у днях для відпочинку, а сам відповідач неодноразово скасовував.
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Матеріалами справи встановлено, що з наказом відповідача від 12.08.2025 №1114-АГ «Про результати проведення службового розслідування» позивач ознайомився 07.09.2025, а з наказом від 10.09.2025 № 539-ОС «Про позбавлення премії» позивач ознайомився 12.09.2025. 
Проте даний позов подано до суду засобами системи «Електронний суд» лише 07.11.2025, тобто через два місяці після ознайомлення з оскаржуваними наказами.
Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 12.11.2025 року позов ОСОБА_1 залишено без руху, надання десятиденний строк для усунення недоліків позову, зокрема вказано про порушення строку звернення до суду з позовом. Судом запропоновано усунути недоліки позову шляхом надання заяви про поновлення строку звернення до суду з цим позовом та докази поважності причин його пропуску.
13.11.2025 засобами системи «Електронний суд» від представника позивача до суду надійшла заява про поновлення строку звернення до суду, в якій представник зазначає, що позовна заява обґрунтована тим, що до посадових обов`язків позивача не входить перевірка підстав для виплати підпорядкованим відповідачу військовослужбовцям додаткової винагороди, яка встановлена вимогами від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», а також тим, що до складу комісії із проведення службового розслідування відносно позивача включено підпорядкованого безпосередньо йому військовослужбовця, який займає посаду заступника начальника відділу. Представник позивача двічі звертався до відповідача з заявами про надання копій документів та інформації, які, на думку представника, необхідні для спростування наявності обов`язку у позивача в частині перевірки підстав для виплати додаткової винагороди. Також посилається на отримання 02.10.2025 від Галузевого Державного архіву Державної прикордонної служби України Інструкції з організаційно-штатної роботи в Державній прикордонній службі України, затверджена наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 20.06.2009 № 456. Вважає, що позивач та його представник вчиняли активні дії із отримання всієї необхідної інформації та документів, розпорядником та володільцем яких є відповідач та інші органи в системі Держприкордонслужби України, без яких фактично не можливо встановити обсяг прав та обов`язків позивача та відповідача, у тому числі підпорядкованого відповідачу особового складу залученого до проведення службового розслідування, із порушеного питання та предмету спору.
Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 01.12.2025 в адміністративній справі №280/9814/25 визнано неповажними підстави для поновлення строку звернення до суду та повернуто позовну заяви. 
Згідно частин 1, 2 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. 
Відповідно до ч. 5 ст.122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо застосування строків звернення до суду, однак слід зважати на підстави поновлення пропущеного строку звернення до суду та коли особа дізналась або повинна була дізнатись про порушення свого права. 
При вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно встановити коли особа дізналась або повинна була дізнатись про можливе порушення своїх прав. Під поняттям дізнався необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів. Особа може дізнатися, що її права порушені, зокрема, при отриманні від органу, що здійснює виплату коштів (листа-відповіді, листа-роз`яснення) на надісланий запит щодо розміру виплачених сум, нормативно-правових документів, на підставі яких був здійснений саме такий розрахунок допомоги.
Поняття «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.
Відповідно до ч. 1 ст. 2, ч. 1 ст. 4 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду.
За правилами ч. 3 ст. 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
Суд зазначає, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду визнаються лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами. Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, неодноразово вказувалось, що право на доступ до судочинства, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним, воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення ЄСПЛ від 21.12.2010 року у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України», пункту 53 рішення ЄСПЛ від 08.04.2010 року у справі «Меньшакова проти України»). За висновком, викладеним в рішенні від 18.10.2005 року у справі «МПП «Голуб» проти України», право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними меж.
У рішенні «Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії» від 25.01.2000 року, Європейський суд з прав людини встановив, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності, сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними.
Європейський суд з прав людини у справах «Салов проти України», «Проніна проти України», «Серявін та інші проти України» зазначив, що принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що в рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Неможливо безпідставно поновлювати строк звернення до суду, разом як і безпідставно відмовляти у доступі до судочинства посилаючись на строк звернення. 
У рішенні по справі «Іліан проти Туреччини» Європейський суд з прав людини наголошує, що правило встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 01.04.2020 року у справі № 9901/601/19 вказувала, що право на звернення до суду не є абсолютним чи безмежним, а може бути регламентованим. Слід враховувати, що особа була вільною у виборі способу захисту свого порушеного права і за бажанням могла скористатися правом на оскарження акта у строк, передбачений нормативним процесуальним положенням.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.
В ухвалі від 18.09.2020 року у справі № 11-119сап20 Велика Палата Верховного Суду вказувала, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій. 
Правовий інститут строків звернення до адміністративного суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв їх визначення. Натомість законодавчі норми запроваджують оцінні, якісні параметри визначення таких причин - вони повинні бути поважними, реальними або, як згадано вище, непереборними і об`єктивно нездоланними на час плину строків звернення до суду. Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив і через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інші подібні за суттю ставлення до права на доступ до суду порушив ці строки.
Процесуальна природа та призначення строків звернення до суду зумовлюють при вирішенні питання їх застосування до спірних правовідносин необхідність звертати увагу не лише на визначені в нормативних приписах відповідних статей загальні темпоральні характеристики умов реалізації права на судовий захист - строк звернення та момент обчислення його початку, але й природу спірних правовідносин щодо захисту прав, свобод та інтересів, у яких особа звертається до суду.
Варто враховувати запровадження 24.02.2022 року в Україні воєнного стану, що, як вказує суд першої інстанції впливає на діяльність держави та людини. 
Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 введено в Україні воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Указом Президента України від 17.05.2022 року № 341/2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб. Указом Президента України від 07.11.2022 року № 757/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 22.05.2022 року № 2263-ІХ, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 21.11.2022 строком на 90 діб; Указом Президента України від 06.02.2023 року «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 07.02.2023 № 2915-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 19.02.2023 строком на 90 діб.
Надалі, Указом Президента від 06.02.2023 №58/2023 затвердженим Законом України від 07.02.2023 року №2915-ІХ, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану на часткову зміну статті 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб.
Надалі Указами Президента України воєнний стан в Україні продовжувався.
Відповідно до ч. 2 ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії.
В постанові Верховного Суду від 29.11.2024 у справі №120/359/24 сформовано такий правовий висновок про те, що проходження особою військової служби, призваною по мобілізації у Збройні Сили України, може бути підставою для поновлення строку звернення до суду з кількох причин, пов`язаних із особливим статусом військовослужбовців та характером їхньої служби, а саме:
- обмеження доступу до правової допомоги: під час служби військовослужбовці можуть перебувати у віддалених, в тому числі й небезпечних місцях, де відсутній доступ до адвокатів чи інших правових ресурсів, що обмежує можливість своєчасного звернення до суду;
- виконання обов`язків служби: військовослужбовці, особливо в умовах воєнного стану, часто перебувають у стані, коли фізично або психологічно неможливо займатися приватними справами, зокрема ініціювати судові спори;
- фактор часу: участь військовослужбовця у довготривалих операціях, навчаннях або відрядженнях може унеможливити дотримання, визначеного процесуальним законом, строку для звернення до суду;
- повага до особливого статусу військовослужбовців: враховуючи виконання військовослужбовцями важливої функції із захисту держави, законодавство та судова практика мають враховувати обставини, пов`язані з проходженням військової служби, як вагому підставу для поновлення строку;
- обов`язок держави забезпечувати реалізацію принципу рівного доступу до правосуддя: проходження військової служби може суттєво ускладнити реалізацію особами цього права, а отже, з метою належного забезпечення зазначеного принципу, може визнаватися об`єктивною причиною пропуску процесуального строку.
Як вбачається із посвідчення серія НОМЕР_3 , яке видане 10.12.2022 ОСОБА_1 є діючим військовослужбовцем.
Суд враховує правову позицію Верховного Суду висловлену у постановах від 05.05.2022 року у справі № 914/2652/19, від 30.03.2021 року справа № 520/11044/19. Верховний Суд вказував, що оцінюючи поведінку позивача та обставини справи в сукупності, залишення позову без розгляду та позбавлення позивача права на звернення до суду через пропуск строку у зв`язку із тим, що він очікував і розраховував на ухвалення судового рішення та вирішення його справи, було б явно непропорційним та може вказувати на надмірний формалізм у такому важливому питанні, як доступ до правосуддя. При встановленні можливості визнання поважними причин пропуску строку суд має встановити дійсні обставини, що зумовили таку ситуацію, та належним чином мотивувати своє рішення.
Також колегія суддів зазначає, що при застосуванні процесуальних норм слід уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до нівелювання процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Зазначений підхід неодноразово був застосований Верховним Судом, зокрема у постановах від 11 липня 2019 року у справі №182/634/17(6-а/0182/32/2018), від 07 лютого 2023 року у справі №340/56/22, від 19 жовтня 2023 року у справі №420/1011/20, від 15 листопада 2023 року у справі №380/6752/21, від 20 грудня 2023 року у справі №460/44271/22, від 21 грудня 2023 року у справі №520/1189/23, від 12 лютого 2024 року у справі №140/10393/23, від 12 лютого 2024 року у справі №140/23249/23, від 12 лютого 2024 року у справі №140/21477/23 та від 02 липня 2024 року у справі №440/2984/21.
Також колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що протягом усього періоду дії воєнного стану, запровадженого на території України у зв`язку із збройною агресією рф, суворе застосування адміністративними судами процесуальних строків стосовно звернення до суду із позовними заявами, апеляційними і касаційними скаргами, іншими процесуальними документами може мати ознаки невиправданого обмеження доступу до суду, гарантованого статтями 55, 124, 129 Конституції України, статтею 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права та статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Частинами 1-2 статті 55 Конституції України регламентовано, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Конституційний Суд України у рішенні від 14.12.2011 №19-рп/2011 підкреслив значущість положень статті 55 Конституції України щодо захисту кожним у судовому порядку своїх прав і свобод від будь-яких рішень, дій чи бездіяльності органів влади, посадових і службових осіб, а також стосовно неможливості відмови у правосудді.
Отже, повернення позовної заяви позивачу з формальних підстав унеможливлює доступ особи до правосуддя для повного захисту своїх прав та інтересів шляхом судового розгляду справи.
Згідно з частин 1, 2 ст.123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Згідно ч. 4 ст. 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції порушено право заявника на звернення до суду, з огляду на те, що повернення позовної заяви унеможливлює її належний розгляд та захист прав позивача у разі, коли буде встановлено дійсність їх порушення.
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, ухвалу суду – скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись статтями 120, 122, 312, 315, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 01.12.2025 року в адміністративній справі №280/9814/25 – скасувати.
Справу №280/9814/25 направити для продовження розгляду до Запорізького окружного адміністративного суду.
Постанова суду Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає. 

Головуючий - суддя С.В. Сафронова 

суддя Д.В. Чепурнов 

суддя В.А. Шальєва