ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"13" лютого 2026 р. справа № 300/9303/24
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Скільського І.І., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі – позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі – відповідач) в якому просить суд: 
- визнати протиправним та скасувати рішення про відмову ОСОБА_1 у здійсненні зарахування до її страхового стажу періоди роботи з 05.11.1982 по 03.09.1984, з 09.04.1986 по 17.08.1987 у Литовській Республіці (на той час - Литовській PCP) у формі листа Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 02.04.2024 №3549-2111/Б-02/8-0900/24, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»; 
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити перерахунок пенсії за віком ОСОБА_1 із зарахуванням до страхового стажу всіх періодів трудової діяльності та заробітків.
Івано-Франківський окружний адміністративний суд ухвалою від 16.12.2024 позовну заяву залишив без руху, встановив позивачу строк для усунення її недоліків шляхом подання заяви із належно оформленою прохальною частиною позовної заяви.
Позивач, 03.01.2024 виконала вимоги ухвали суду від 16.12.2024 про залишення позовної заяви без руху надавши суду уточнену позовну заяву, згідно якої позивач просить суд: 
- визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у здійсненні зарахування до страхового стажу періоди роботи 05.11.1982 по 03.09.1984, з 09.04.1986 по 17.08.1987 у Литовській Республіці (на той час — Литовській PCP) у формі листа Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 02.04.2024 № 3549-2111/Б-02/8-0900/24 ОСОБА_1 , відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»; 
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити перерахунок пенсії з 06.11.2024 ОСОБА_1 із зарахуванням до страхового стажу періоди роботи 05.11.1982 по 03.09.1984, з 09.04.1986 по 17.08.1987 у Литовській Республіці (на той час — Литовській PCP).
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що їй безпідставно не зараховано до страхового стажу період роботи з 05.11.1982 по 03.09.1984, з 09.04.1986 по 17.08.1987, оскільки такий стаж підтверджується записами трудової книжки.
Ухвалою суду відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву в якому проти позову заперечив вказав, на їх безпідставність, з огляду на те, що статтею 13 Угоди передбачено, що при встановленні права на пенсію, обумовлену накопиченням страхового (трудового) стажу, компетентна установа однієї Сторони, з метою підсумовування цього стажу, за необхідності враховує періоди страхування, накопичені згідно із законодавством іншої Сторони, та періоди радянського стажу, які згідно з цим Договором зараховує компетентна установа іншої Сторони, за умови, що цей стаж не збігається повністю або частково в часі. Отже, при встановленні права на пенсію періоди радянського стажу роботи набуті на території іншої сторони враховуються за необхідності. Оскільки, на дату призначення пенсії за віком, необхідний страховий стаж згідно з вимогами статті 26 Закону № 1058 становив 30 років, а позивач мала 35 років, то стаж набутий на території Литви до розрахунку не береться. Водночас, вказав про те, що не є належним відповідачем у справі, лист відповідача не є рішенням, а також позивачем пропущено строк звернення до суду.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.
ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області та отримує пенсію за віком, відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
На звернення позивача, відповідач листом від 02.04.2024 №3549-2111/Б-02/8-0900/24, повідомив про те, що статтею 13 Угоди передбачено, що при встановленні права на пенсію, обумовлену накопиченням страхового (трудового) стажу, компетентна установа однієї Сторони, з метою підсумовування цього стажу, за необхідності враховує періоди страхування, накопичені згідно із законодавством іншої Сторони, та періоди радянського стажу, які згідно з цим Договором зараховує компетентна установа іншої Сторони, за умови, що цей стаж не збігається повністю або частково в часі. Отже, при встановленні права на пенсію періоди радянського стажу роботи набуті на території іншої сторони враховуються за необхідності. Оскільки, на дату призначення пенсії за віком, необхідний страховий стаж згідно з вимогами статті 26 Закону № 1058 становив 30 років, а позивач мала 35 років, то стаж набутий на території Литви до розрахунку не береться (а.с.26-28).
Позивач повторно звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про зарахування до страхового стажу всіх періодів роботи згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 14.04.1982 (а.с.20-23).
На звернення позивача від 14.10.2024, відповідач листом від 06.11.2024 №9074-7720/Б-02/Б-02/8-0900/24, повідомив про те, що детальні роз`яснення щодо порядку обчислення стажу, набутого на території Литовської республіки, надавалися листом від 02.04.2024 №3549-2111/Б-02/8-0900/24 (а.с.24).
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Згідно із частиною першою статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV (далі - Закон № 1058-ІV) страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (абзац перший частини другої статті 24 Закону №1058-ІV).
Абзацом другим частини четвертої статті 26 Закону №1058-ІV передбачено, що наявність страхового стажу, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії.
Згідно із статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-XII (далі - Закон №1788-XII) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).
Пунктом 1 Порядку №637 передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до пункту 3 цього Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Лише за відсутності трудової книжки або відсутності записів у ній, наявності неправильних чи неточних записів у трудовій книжці відповідач вправі вимагати від заявника подання додаткових документів на підтвердження страхового стажу.
Як встановлено судом, відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_1 від 14.04.1982 позивач працювала, зокрема, з 05.11.1982 по 03.09.1984, з 09.04.1986 по 17.08.1987 на території Литовської Республіки (а.с.17-18).
Відповідно до ч. 4 ст. 1 Закону №1788-XII у тих випадках, коли договорами (угодами) між Україною та іншими державами передбачені інші правила призначення пенсії, ніж ті, які містяться в цьому законі, то застосовуються правила за цими договорами (угодами).
Статтею 9 Конституції України встановлено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Пенсійне забезпечення осіб, які постійно проживають на території однієї Договірної Сторони і переселяються на територію іншої Договірної Сторони на постійне проживання регулюється Угодою між Урядом України і Урядом Литовської Республіки про співробітництво в галузі пенсійного забезпечення від 27.09.1994 (Угоду ратифіковано Законом № 166/95-ВР від 16.05.1995) (далі - Угода).
Статтею 6 Угоди передбачено, що при визначенні права на пенсію повністю зараховується страховий (трудовий) стаж, в тому числі в пільговому обчисленні, набутий згідно з законодавством кожної Договірної Сторони, незалежно від того, яка частка страхового (трудового) стажу набута на території тієї чи іншої Договірної Сторони. При призначенні пенсії на пільгових умовах та за вислугу років зараховується тільки стаж, набутий згідно з законодавством кожної з Договірних Сторін, у відповідній системі або на тій же посаді, роботі чи професії.
Як вбачається із матеріалів справи, не враховуючи позивачу до страхового стажу періодів роботи з 05.11.1982 по 03.09.1984, з 09.04.1986 по 17.08.1987 на території Литовської Республіки відповідач посилалися на те, що при встановленні права на пенсію періоди радянського стажу роботи набуті на території іншої сторони враховуються за необхідності. Оскільки, на дату призначення пенсії за віком, необхідний страховий стаж згідно з вимогами статті 26 Закону № 1058 становив 30 років, а позивач мала 35 років, то стаж набутий на території Литви до розрахунку не береться.
Договір між Україною та Литовською Республікою про соціальне забезпечення від 23.04.2001, ратифікований Законом України від 10.01.2002 №2928-III (2928-14) набув чинності для України 08.02.2002 (далі - Договір).
Статтею 34 Договору визначено, що з часу набрання чинності цим Договором припиняє чинність Угода між Урядом України і Урядом Литовської Республіки про співробітництво в галузі пенсійного забезпечення, яка підписана 27 вересня 1994 року у Вільнюсі (440_545), однак права осіб, що набуті відповідно до цієї Угоди, зберігаються.
Таким чином, Угода між Урядом України і Урядом Литовської Республіки про співробітництво в галузі пенсійного забезпечення від 27.09.1994, яку ратифіковано Законом № 166/95-ВР від 16.05.1995 з 08.02.2002 втратила чинність, крім прав осіб, що набуті відповідно до цієї Угоди.
З 08.02.2002 дане питання врегульоване Договором між Україною та Литовською Республікою про соціальне забезпечення від 23.04.2001 (далі - Договір), ратифікований Законом України № 2928-III (2928-14) від 10.01.2002.
Відповідно до пункту 1 та пункту 3 частини 1 статті 2 Договору, він поширюється на передбачені законодавством кожної із сторін види соціального забезпечення в Україні, зокрема, на пенсії за віком та пенсії за вислугу років.
Також, згідно часиною 1 статті 3 Договору, цей договір регламентує соціальне забезпечення осіб, що проживають на території однієї із сторін, на яких поширювалось чи поширюється законодавство однієї або обох Сторін.
Частинами 1 та 2 статті 5 Договору, визначено, що право на призначення пенсій та допомог особа набуває згідно з цим Договором та відповідно до законодавства тієї Сторони, на території якої набутий страховий (трудовий) стаж, що надає право на призначення пенсії та допомоги.
Якщо цим договором не передбачено інше, не може бути відмовлено у призначенні пенсії та допомоги, а також відшкодуванні шкоди, на які в особи виникає право відповідно до законодавства однієї сторони, а призначені не підлягають зменшенню, призупиненню або припиненню їх виплати з тієї причини, що ця особа проживає на території іншої сторони.
Відповідно до частини 1 та частини 2 статті 13 Договору при встановленні права на пенсію, зумовлену накопиченням страхового (трудового) стажу, компетентна установа однієї сторони, з метою сумування стажу, враховує періоди страхування, накопичені відповідно до законодавства другої Сторони, за умови, що цей стаж не співпадає повністю або частково в часі. Якщо законодавство однієї сторони зумовлює призначення пенсій за стаж, накопичений у відповідній професії або на відповідній роботі, то при призначенні таких пенсій зараховуються періоди, накопичені на підставі законодавства іншої Сторони у тій же професії, або на тій же роботі. Якщо підсумовані таким чином періоди не відповідають умовам, що дають право на зазначені пенсії, то ці періоди зараховуються для призначення пенсій на загальних підставах.
Згідно із частиною другою статті 33 Договору при виникненні страхового випадку після набрання чинності цим Договором за весь страховий (трудовий) стаж, накопичений з 1 січня 1992 року, зобов`язання по наданню зацікавленій особі відповідної пенсії приймається Стороною, відповідно до законодавства якої цей стаж був накопичений. За весь страховий (трудовий) стаж, накопичений до 1 січня 1992 року на території колишнього СРСР, зобов`язання по наданню зацікавленій особі пенсії відповідно до чинного законодавства приймається Стороною, на території якої ця особа проживає в момент звернення за призначенням пенсії.
У даному випадку, враховуючи положення статті 13 Договору, для визначення права на пенсію за віком, відповідачем повинно враховуватись також стаж, накопичений позивачем в Литовській Республіці.
Отже, при визначенні права на пенсію, в тому числі за віком, та визначенні розміру пенсії, застосовуються різні положення Договору.
Відтак, з урахуванням наведеного в сукупності у відповідача не було правових підстав для відмови в зарахуванні періодів роботи позивача з 05.11.1982 по 03.09.1984, з 09.04.1986 по 17.08.1987 на території Литовської Республіки, оскільки такі підтверджується належними доказами.
З врахуванням викладеного, суд приходить до висновку про необхідність зарахування до страхового стажу позивача періодів роботи з 05.11.1982 по 03.09.1984 та з 09.04.1986 по 17.08.1987 на території Литовської Республіки.
Тому слід зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 06.11.2024 із зарахуванням до страхового стажу періодів роботи з 05.11.1982 по 03.09.1984, з 09.04.1986 по 17.08.1987 у Литовській Республіці.
При цьому, твердження відповідача про порушення строку звернення до суду, є необґрунтованими, оскільки відповідач не спростовує твердження позивача належними доказами, які б підтверджували факт отримання ОСОБА_1 листа від 02.04.2024 №3549-2111/Б-02/8-0900/24. Крім того, позивач просить суд відновити порушене право в межах строку звернення до суду.
Також безпідставними є доводи відповідача про те, що належним відповідачем у цій справі є пенсійний орган, який призначав пенсію, так як позивач не оскаржує дії пенсійного органу, яке прийняло рішення про призначення їй пенсії за результатами розгляду її заяви про призначення пенсії, а предметом розгляду цієї справи є дії пенсійного органу, в якому позивач перебуває на обліку та відповідно до якого звернувся із заявами про зарахування до її страхового стажу спірних періодів роботи та листом якого, фактично повідомлено про відсутність підстав для зарахування спірних періодів роботи позивача. 
Разом з тим, згідно із ч. 1 ст. 44 Закону України №1058, призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.
Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.
Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затверджений постановою Правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005 року в редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 року №13-1 (далі - Порядок № 22-1).
Відповідно до п. 1.1 Розділу І Порядку №22-1, заява про призначення, перерахунок, поновлення пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший (Заява про призначення/перерахунок пенсії - додаток 1); заява про припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, продовження виплати пенсії за довіреністю, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплату пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання (Заява про виплату пенсії - додаток 2);заява про працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (додаток 3); заява про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера (додаток 4) подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію).
Додатком 1 до Порядку №22-1 передбачено форму заяви про призначення/ перерахунок пенсії.
Висвітлюючи питання, яким повинен бути зміст заяви для призначення/перерахунку пенсії, Верховний Суд, у постанові від 27.11.2019 у справі №748/696/17, висловив позицію, що заява про призначення/перерахунок пенсії, подана пенсіонером у довільній формі відповідає вимогам Порядку №22-1.
Так, у цій справі Верховний Суд вказав, що зміст такої заяви очевидно дає змогу оцінити намір заявника.
Суд касаційної інстанції зауважив, що відмовивши позивачу в розгляді його заяви по суті, відповідач допустив надмірний формалізм, наслідком чого стало порушення прав та інтересів позивача як пенсіонера (верстви населення, яка навпаки потребує особливої уваги з боку держави в частині дотримання конституційних гарантій).
Наведена позиція Верховного Суду дає підстави не погодитися з доводами відповідача, що подана в неналежній формі заява перешкоджає, останньому, в прийнятті рішення про перерахунок пенсії чи відмову у такому перерахунку.
Суд також зазначає, що відповідь ГУ ПФУ в Івано-Франківській області не містить вказівки на те, що заява позивача подана невстановленого зразка та з її змісту неможливо оцінити намір заявника, що перешкоджає її розгляду у встановленому порядку. Більше того відповідачем не повернуто вказану заяву у зв`язку з неналежним її оформленням.
Так, в матеріалах справи відсутня заява на яку, відповідачем надано відповідь листом від 02.04.2024 №3549-2111/Б-02/8-0900/24.
При цьому, на заяву позивача від 14.10.2024, в якій позивач чітко просила здійснити перерахунок пенсії із врахуванням всіх періодів згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 14.04.1982, відповідач листом від 06.11.2024 №9074-7720/Б-02/Б-02/8-0900/24, повідомив про те, що детальні роз`яснення щодо порядку обчислення стажу, набутого на території Литовської республіки, надавалися листом від 02.04.2024 №3549-2111/Б-02/8-0900/24 (а.с.24).
Тобто, відповідач вказує на те, що позивачем подавалася заява того самого змісту, що і заява від 14.10.2024 на яку надано детальні роз`яснення щодо порядку обчислення стажу набутого в Литовській республіці.
Таким чином, відповідно до змісту поданих позивачем заяв можна чітко зрозуміти, що позивач просила здійснити перерахунок її пенсії із зарахуванням до страхового стажу періодів роботи з 05.11.1982 по 03.09.1984, з 09.04.1986 по 17.08.1987 у Литовській Республіці. 
При цьому, відповідно до поданого відзиву на позовну заяву відповідач також обґрунтовує відсутністю підстав для перерахунку пенсії ОСОБА_1 із зарахуванням до страхового стажу періодів роботи 05.11.1982 по 03.09.1984, з 09.04.1986 по 17.08.1987 у Литовській Республіці.
Відтак, суд вважає такі доводи відповідача необґрунтованими.
Враховуючи вищевикладені висновки, суд вважає, що позовна заява підлягає до задоволення.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає, що відповідно до частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Наявною в матеріалах справи квитанцією від 09.12.2024 №0.0.4052415087.1 підтверджується сплата позивачем судового збору за звернення до суду із даним позовом у розмірі 1 211,20 грн (а.с.1).
Доказів понесення сторонами будь-яких інших витрат, пов`язаних з розглядом справи суду не надано, відтак підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача сплачена сума судового збору у розмірі 1 211,20 грн.
Керуючись статтями 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
УХВАЛИВ:
позов задоволити.
Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області у здійсненні зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи з 05.11.1982 по 03.09.1984, з 09.04.1986 по 17.08.1987 у Литовській Республіці. 
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити з 06.11.2024 перерахунок пенсії ОСОБА_1 із зарахуванням до страхового стажу періодів її роботи з 05.11.1982 по 03.09.1984, з 09.04.1986 по 17.08.1987 у Литовській Республіці.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (код ЄДРПОУ 20551088) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) сплачений судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок. 
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ), адреса: АДРЕСА_1 .
відповідач: Головне управління Пенсійного фонду в Івано-Франківській області (код ЄДРПОУ 20551088), адреса: вул. С. Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018);

Суддя  /підпис/  Скільський І.І.