Справа № 303/869/25

П О С Т А Н О В А
Іменем України

10 березня 2026 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:
головуючої – судді Кожух О.А.,
суддів – Мацунича М.В., Собослоя Г.Г., 
за участі секретаря – Плешинець З.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 03 квітня 2025 року (головуючий суддя Монич В.О., повний текст рішення складено 07.04.2025) у справі № 303/869/25 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , третя особа: Друга Мукачівська Державна нотаріальна контора, про визнання недійсним свідоцтв про право на спадщину за законом та визнання права власності на спадкове майно у порядку спадкування за законом,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2025 року ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про визнання недійсним свідоцтв про право на спадщину за законом та визнання права власності на спадкове майно у порядку спадкування за законом.
Позовні вимоги мотивовано тим, що батькам ОСОБА_3 (дошлюбне прізвище ОСОБА_4 ) – ОСОБА_5 та ОСОБА_6 - належав на праві спільної сумісної власності будинок у АДРЕСА_1 , який був ними збудований під час шлюбу протягом 1977 – 1981 рр.
Батько позивачки ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина на належне йому майно, а саме: 1/2 частку будинку у АДРЕСА_1 та земельної ділянки, на якій він розташований.
На день смерті ОСОБА_5 у цьому домоволодінні разом з ним проживали, вели спільне господарство та були зареєстровані його дружина ОСОБА_6 , дочка ОСОБА_7 (позивачка), син ОСОБА_8 та син ОСОБА_9 .
Із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори позивачка не зверталася, однак, відповідно до ч. 1 ст. 529 Цивільного кодексу УРСР (у редакції 1963 року), фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, оскільки проживала разом із спадкодавцем у належному йому будинку та продовжила проживати в ньому після його смерті, здійснювала оплату комунальних послуг (постачання газу та електричної енергії), розпоряджалася та користувалася речами спадкодавця.
Відтак після смерті батька позивачкою успадковано 1/8 частку спірного житлового будинку та відповідну частку земельної ділянки. 
Із 04.10.1995 позивачка була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Однак, оскільки мати позивачки ОСОБА_6 потребувала допомоги та догляду, із січня 2010 року та до дня смерті матері ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) позивачка фактично проживала без реєстрації у будинку в АДРЕСА_1 , та вела спільне господарство з матір`ю та братом ОСОБА_10 , що стверджується Актом обстеження житлово-побутових умов проживання від 05.06.2012 та довідкою від 05.06.2012 № 1993, виданою виконкомом Великолучківської сільської ради Мукачівського району.
ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати позивачки ОСОБА_6 .
Після смерті матері позивачка продовжила проживати без реєстрації у будинку за адресою: АДРЕСА_1 , та здійснювала догляд за братом ОСОБА_10 , який страждав на психічний розлад, мав встановлену інвалідність 2-ї групи та потребував сторонньої допомоги.
ІНФОРМАЦІЯ_3 помер брат позивачки ОСОБА_9 , який також страждав на психічний розлад, у зв`язку з чим перебував у психоневрологічному інтернаті.
20.04.2018 брат позивачки ОСОБА_8 звернувся у Мукачівську районну державну нотаріальну контору із заявою щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом за померлою матір`ю ОСОБА_6 .
05.06.2018 ОСОБА_8 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом за померлою матір`ю ОСОБА_6 , зареєстроване в реєстрі за № 1-389, що складається з права на земельну частку (пай).
18.09.2018 ОСОБА_8 видані: свідоцтво про право на спадщину за законом за померлою матір`ю ОСОБА_6 , зареєстроване в реєстрі за № 1-679, на земельну ділянку загальною площею 0,1505 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; свідоцтво про право на спадщину за законом за померлою матір`ю ОСОБА_6 , зареєстроване в реєстрі за № I-680 на земельну ділянку загальною площею 0,0394 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 
Водночас ОСОБА_8 свої спадкові права на належну йому частку у житловому будинку у АДРЕСА_1 – не оформив.
ІНФОРМАЦІЯ_4 помер брат позивачки ОСОБА_8 .
07.10.2019 позивачка своєчасно подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини після смерті рідного брата ОСОБА_8 , нотаріусом заведено спадкову справу.
Також на момент смерті брата ОСОБА_8 позивачка проживала у спірному будинку, що підтверджується довідкою відділу «Центр надання адміністративних послуг» Великолучківської сільської ради від 04.03.2024 №208/13-20.
Вказувала, що зазначені обставини були встановлені рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 09.04.2024 у цивільній справі № 303/1368/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог: ОСОБА_2 про виселення з житлового будинку у АДРЕСА_1 без надання іншого житла.
Зазначала, що у домоволодінні за вищевказаною адресою за 2016-2023 роки згідно даних погосподарської книги № 21 були зареєстровані: ОСОБА_2 та ОСОБА_11 , а також проживали без реєстрації ОСОБА_12 та ОСОБА_3 . Вказане підтверджується довідкою №208/13-20 від 04.03.2024, виданою відділом «Центру надання адміністративних послуг» Великолучківської сільської ради Мукачівського району. 
Відповідачі ОСОБА_2 та її донька ОСОБА_13 хоч і були зареєстровані у спірному будинку на час смерті спадкодавця ОСОБА_8 , однак фактично проживали за іншою адресою у АДРЕСА_2 . Відповідачі не вели спільного господарства ні з ОСОБА_6 , ні з ОСОБА_8 , оскільки, невдовзі після народження доньки ОСОБА_14 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ) відповідачка ОСОБА_2 у 1997 року покинула свого чоловіка ОСОБА_8 та переїхала проживати до своєї матері у с. Ракошино за вищевказаною адресою.
Вказувала, що відповідач ОСОБА_13 зареєструвала шлюб із ОСОБА_15 у 2017 році та після одруження проживала за адресою: АДРЕСА_3 , де на час пред`явлення позову зареєстрована (із 29.01.2020), тому не проживала з ОСОБА_8 на день його смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ).
Відповідно до акту обстеження на предмет встановлення факту проживання особи від 21.10.2024 №146, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у АДРЕСА_1 станом на ІНФОРМАЦІЯ_4 (день смерті ОСОБА_8 ) за свідченнями сусідів ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 – не проживали.
Позивачка ОСОБА_3 зазначала, що із січня 2010 року та до моменту звернення з даним позовом саме позивачка постійно проживає без реєстрації у будинку за адресою: АДРЕСА_1 , здійснює догляд за будинком, підтримує його в належному стані.
Вказувала, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_8 не подавали, натомість 02.02.2024 та 05.02.2024 звернулися до нотаріуса із заявами про видачу свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_8 .
Нотаріусом було видано ОСОБА_1 :
свідоцтво про право на спадщину за законом від 02.02.2024, зареєстроване в реєстрі за №1-88 на 1/2 частку житлового будинку, що розташований в АДРЕСА_1 , що належав на праві власності ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадкоємцем якої був син ОСОБА_8 , який прийняв спадщину, але не оформив свої спадкові права;
свідоцтво про право на спадщину за законом від 05.02.2024, зареєстроване в реєстрі за № І-98, на 1/2 частку земельної ділянки площею 0,1505 га, кадастровий номер 2122781203:02:0007:0098, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва;
свідоцтво про право на спадщину за законом від 05.02.2024, зареєстроване в реєстрі за № І-100, на 1/2 частку земельної ділянки площею 0,0394 га, кадастровий номер 2122781203:02:012:0168, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.
Також нотаріусом було видано ОСОБА_2 :
свідоцтво про право на спадщину за законом від 02.02.2024, зареєстроване в реєстрі за №1-89 на 1/2 частку житлового будинку, що розташований в АДРЕСА_1 , що належав на праві власності ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадкоємцем якої був син ОСОБА_8 , який прийняв спадщину, але не оформив свої спадкові права;
свідоцтво про право на спадщину за законом від 05.02.2024, зареєстроване в реєстрі за № І-99, на 1/2 частку земельної ділянки площею 0,1505 га, кадастровий номер 2122781203:02:0007:0098, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва;
свідоцтво про право на спадщину за законом від 05.02.2024, зареєстроване в реєстрі за № І-101, на 1/2 частку земельної ділянки площею 0,0394 га, кадастровий номер 2122781203:02:012:0168, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.
Вказувала, що нотаріус при видачі свідоцтв про право на спадщину за законом відповідачам виходив з того, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 були зареєстрованими зі спадкодавцем ОСОБА_8 на час відкриття спадщини, тому фактично прийняли спадщину за померлим.
Постановою державного нотаріуса Другої Мукачівської державної нотаріальної контори від 04.12.2024 № 463/02-31 позивачці ОСОБА_3 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за померлим братом ОСОБА_8 , оскільки відповідно до ст. 1262 ЦК України вона є спадкоємцем другої черги, а спадкоємцями першої черги за померлим ОСОБА_8 , які прийняли спадщину є дружина ОСОБА_2 та дочка ОСОБА_1 , яким видано свідоцтва про право на спадщину за законом. 
Позивачка вказувала, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 хоча і були зареєстровані разом зі спадкодавцем ОСОБА_8 , однак із 1997 року не проживали разом з ним, не вели спільне господарство, заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори не подавали, а тому не прийняли спадщину, не набули прав на спадкове майно. 
Оскільки відповідачі не мали права на спадкування за померлим спадкодавцем ОСОБА_8 , а ОСОБА_3 своєчасно 07.10.2019 подала заяву про прийняття спадщини за померлим братом ОСОБА_8 , тому позивачка вважає себе єдиним спадкоємцем після його смерті.
Видані відповідачам свідоцтва про право на спадщину позбавляють позивачку права на спадщину як спадкоємця після смерті брата ОСОБА_8 та порушують право власності позивачки на майно, яке належить їй у порядку спадкування за іншими спадкодавцями.
Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_3 просила суд:
визнати недійсними:
1) свідоцтво про право на спадщину за законом від 02.02.2024 на 1/2 частку житлового будинку за АДРЕСА_4 , видане державним нотаріусом Другої мукачівської державної нотаріальної контори Шпеник М.Ю. на ім`я ОСОБА_1 , зареєстроване в реєстрі за № І-88;
2) свідоцтво про право на спадщину за законом від 02.02.2024 на 1/2 частку житлового будинку за АДРЕСА_4 , видане державним нотаріусом Другої мукачівської державної нотаріальної контори Шпеник М.Ю. на ім`я ОСОБА_2 , зареєстроване в реєстрі за № І-89;
3) свідоцтво про право на спадщину за законом від 05.02.2024 на 1/2 частку земельної ділянки загальною площею 0,1505 га, що розташована на території Великолучківської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області, цільове призначення – для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки 2122781203:02:0007:0098, видане державним нотаріусом Другої мукачівської державної нотаріальної контори Шпеник М.Ю. на ім`я ОСОБА_1 , зареєстроване в реєстрі за № І-98;
4) свідоцтво про право на спадщину за законом від 05.02.2024 на 1/2 частку земельної ділянки загальною площею 0,1505 га, що розташована на території Великолучківської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області, цільове призначення – для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки 2122781203:02:0007:0098, видане державним нотаріусом Другої мукачівської державної нотаріальної контори Шпеник М.Ю. на ім`я ОСОБА_2 , зареєстроване в реєстрі за № І-99;
5) свідоцтво про право на спадщину за законом від 05.02.2024 на 1/2 частку земельної ділянки загальною площею 0,0394 га, що розташована на території Великолучківської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області, цільове призначення – для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки 2122781203:02:012:0168, видане державним нотаріусом Другої мукачівської державної нотаріальної контори Шпеник М.Ю. на ім`я ОСОБА_1 , зареєстроване в реєстрі за № І-100;
6) свідоцтво про право на спадщину за законом від 05.02.2024 на 1/2 частку земельної ділянки загальною площею 0,0394 га, що розташована на території Великолучківської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області, цільове призначення – для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки 2122781203:02:012:0168, видане державним нотаріусом Другої мукачівської державної нотаріальної контори Шпеник М.Ю. на ім`я ОСОБА_2 , зареєстроване в реєстрі за № І-101;
7) визнати за ОСОБА_3 право власності на житловий будинок у АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом, за померлим ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_8 .
8) визнати за ОСОБА_3 право власності на земельну ділянку загальною площею 0,1505 га, що розташована на території Великолучківської сільської ради Мукачівського району, Закарпатської області, цільове призначення – для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки 2122781203:02:0007:0098.
9) визнати за ОСОБА_3 право власності на земельну ділянку загальною площею 0,0394 га, що розташована на території Великолучківської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області, цільове призначення – для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки 2122781203:02:012:0168. 

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 03.04.2025 позов ОСОБА_3 – задоволено.
Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 02.02.2024 на 1/2 частку житлового будинку за АДРЕСА_4 , видане державним нотаріусом Другої мукачівської державної нотаріальної контори Шпеник М.Ю. на ім`я ОСОБА_1 , зареєстроване в реєстрі за № І-88 та свідоцтво про право на спадщину за законом від 02.02.2024 на 1/2 частку житлового будинку за АДРЕСА_4 , видане державним нотаріусом Другої мукачівської державної нотаріальної контори Шпеник М.Ю. на ім`я ОСОБА_2 , зареєстроване в реєстрі за № І-89.
Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 05.02.2024 на 1/2 частку земельної ділянки загальною площею 0,1505 га, що розташована на території Великолучківської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області, цільове призначення – для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки 2122781203:02:0007:0098, видане державним нотаріусом Другої мукачівської державної нотаріальної контори Шпеник М.Ю. на ім`я ОСОБА_1 , зареєстроване в реєстрі за № І-98 та свідоцтво про право на спадщину за законом від 05.02.2024 на 1/2 частку земельної ділянки загальною площею 0,1505 га, що розташована на території Великолучківської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області, цільове призначення – для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки 2122781203:02:0007:0098, видане державним нотаріусом Другої мукачівської державної нотаріальної контори Шпеник М.Ю. на ім`я ОСОБА_2 , зареєстроване в реєстрі за № І-99.
Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 05.02.2024 на 1/2 частку земельної ділянки загальною площею 0,0394 га, що розташована на території Великолучківської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області, цільове призначення – для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки 2122781203:02:012:0168, видане державним нотаріусом Другої мукачівської державної нотаріальної контори Шпеник М.Ю. на ім`я ОСОБА_1 , зареєстроване в реєстрі за № І-100 та свідоцтво про право на спадщину за законом від 05.02.2024 на 1/2 частку земельної ділянки загальною площею 0,0394 га, що розташована на території Великолучківської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області, цільове призначення – для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки 2122781203:02:012:0168, видане державним нотаріусом Другої мукачівської державної нотаріальної контори Шпеник М.Ю. на ім`я ОСОБА_2 , зареєстроване в реєстрі за № І-101.
Визнано за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , право власності на житловий будинок за АДРЕСА_4 , в порядку спадкування за законом, за померлим ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_8 .
Визнано за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , право власності на земельну ділянку загальною площею 0,1505 га, що розташована на території Великолучківської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області, цільове призначення – для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки 2122781203:02:0007:0098.
Визнано за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , право власності на земельну ділянку загальною площею 0,0394 га, що розташована на території Великолучківської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області, цільове призначення – для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки 2122781203:02:012:0168.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що сама по собі реєстрація місця проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не може свідчити, відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України, про своєчасність прийняття спадщини, що узгоджується із висновками у постановах Верховного Суду у справі за № 937/10434/19 від 19.05.2021, від 27.02.2019 № 471/601/17 (провадження № 61-38452ск18), від 10 квітня 2020 року у справі № 355/832/17 (провадження № 61-27212св19).
Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 хоча і були зареєстровані разом зі спадкодавцем ОСОБА_8 , однак із 1997 року не проживали разом з ним, не вели з ним спільне господарство, заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори не подавали, а відповідно не прийняли спадщину та не набули прав на спадкове майно. Інших спадкоємців першої черги, які б прийняли спадщину за померлим спадкодавцем ОСОБА_8 , немає.
Спадкоємець другої черги ОСОБА_3 07.10.2019 подала заяву про прийняття спадщини за померлим братом ОСОБА_8 , тому вона є єдиним спадкоємцем, що прийняв спадщину після його смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ). Виданими відповідачам свідоцтвами про право на спадщину за законом порушено спадкові права позивачки, яка прийняла спадщину. 

Короткий зміст вимог та доводи апеляційної скарги

На це рішення подали апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просять рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 – відмовити.
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що місцевим судом не враховано, що у виписці з погосподарської книги № 21 за 2016-2023 роки (а.с. 27 т. 1) власником (забудовником) спірного житлового будинку вказано ОСОБА_6 (мати позивачки), та відповідний запис визнається в якості актів органів влади, що підтверджував право власності, а отже спірний будинок в цілому належав ОСОБА_6 . 
Зазначають, що позивач мала би право на спадкування частини спадкового майна після смерті матері ОСОБА_6 у випадку подання заяви про прийняття спадщини, наявності факту реєстрації місця проживання, або спільного проживання зі спадкоємцем ОСОБА_6 більше 5 років до моменту її смерті. Оскільки дані обставини позивачем не доведено, тому і права на спадкування після смерті матері у позивачки немає. 
Скаржники заперечують доводи позивачки про те, що відповідачі не проживали зі спадкодавцем ОСОБА_8 , оскільки такі твердження не підтверджені жодними доказами. Вказують, що якщо і ночували декілька ночей за іншою адресою, ці дії були узгоджені із померлим чоловіком відповідачки ОСОБА_8 .
Оскільки відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є спадкоємцями першої черги після смерті спадкодавця ОСОБА_8 , як жінка та дочка, при цьому на момент смерті проживали зі спадкодавцем, що підтверджується саме реєстрацією їх місця проживання, тому є такими, що прийняли спадщину та мають право на спадкування.

Межі розгляду апеляційним судом та явка учасників справи

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін та позицію представників сторін, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 

Фактичні обставини та застосовані норми права

На обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_3 (дошлюбне прізвище ОСОБА_4 ), вказувала, що її батькам – ОСОБА_5 та ОСОБА_6 належав на праві спільної сумісної власності будинок у АДРЕСА_1 , який був ними збудований під час шлюбу протягом 1977 – 1981 рр.
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 перебували у зареєстрованому шлюбі з 14.02.1953, що стверджується витягом із Державного реєстру актів цивільного стану від 14.03.2024 (а.с. 18 т. 1).
На замовлення ОСОБА_3 було виготовлено 05.05.2023 Технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться у АДРЕСА_1 , з якого вбачається, що житловий будинок збудовано у 1980 році, господарські будівлі літню кухню збудовано 1977 року (а.с. 94 т. 1)
У виписці з погосподарської книги № 21 за 2016-2023 роки зазначено, що об`єкт у АДРЕСА_1 , збудовано у 1981 році (а.с. 27 т. 1).
У зв`язку з цим, слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у осіб на момент закінчення будівництва будинку.
Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року за №5-24/26, та Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69.
Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року №56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (пункт 4 Інструкції), у тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (пункт 20 Інструкції).
Тобто записи у погосподарських книгах визнавались як акти органів влади (публічні акти), що підтверджують право приватної власності, що підтверджується також правовими висновками, викладеними у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 січня 2021 року у справі №640/21456/18 (провадження №61-18157св19).
ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією повторного свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 28.02.2024 (а.с. 9).
На день смерті ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), згідно даних погосподарської книги № 18 за 1980-1982 роки, у домоволодінні в АДРЕСА_1 , разом з ОСОБА_5 , який був зареєстрований та проживав у ньому, були зареєстровані, зокрема, спадкоємці першої черги: його дружина ОСОБА_6 , син ОСОБА_8 , син ОСОБА_9 , дочка ОСОБА_7 , що підтверджено довідкою відділу ЦНАП Великолучківської сільської ради від 04.03.2024 (а.с. 114 т. 2).
З наведених відомостей погосподарського обліку також вбачається, що на день смерті ОСОБА_5 спірний будинок був закінчений будівництвом, придатним для проживання, у ньому вже проживали та значились зареєстрованими подружжя ОСОБА_4 зі своїми трьома дітьми. 
Отже, враховуючи у сукупності відомості у Технічному паспорті, згідно з яким житловий будинок збудовано у 1980 році, дані у виписці з погосподарської книги № 21 за 2016-2023 роки, згідно з якими будинок збудовано у 1981 році, дані погосподарської книги № 18 за 1980-1982 роки, що станом на день смерті ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 – у спірному домоволодінні були зареєстровані його спадкоємці першої черги дружина ОСОБА_6 , син ОСОБА_8 , син ОСОБА_9 , дочка ОСОБА_7 , слід дійти висновку про те, що спірний будинок нажитий за час шлюбу подружжям ОСОБА_5 та ОСОБА_6 і був спільною сумісною власністю подружжя. 
Згідно зі статтею 22 КпШС України (тут і далі, в редакції, чинній на час будівництва спірного житлового будинку) передбачено, що майно нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.
В разі поділу майна, яке є спільною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними (стаття 28 КпШС України).
Запис у погосподарській книзі № 21 за 2016-2023 роки, що власником (забудовником) спірного житлового будинку вказано ОСОБА_6 (мати позивачки), не спростовує презумпцію спільної сумісної власності на будинок подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .
Відповідно до частини першої статті 524 ЦК УРСР (у редакції на час смерті ОСОБА_5 ) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.
Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим – день, зазначений в статті 21 цього Кодексу (стаття 525 ЦК УРСР).
Згідно з статтею 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.
Відповідно до частин першої, другої статті 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.
Таким чином, після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина на 1/2 частину спірного домоволодіння у АДРЕСА_1 . Спадщину за ним прийняли чотири спадкоємці: дружина ОСОБА_6 , син ОСОБА_8 , син ОСОБА_9 , дочка ОСОБА_7 , шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, і їх частки у спадщині є рівними (по 1/8 частині). 
ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно зі свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 (а.с. 23 т. 1).
Отже, після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина на належні їй 5/8 часток спірного домоволодіння (1/2 частка у спільному майні подружжя та 1/8 частка успадкована за чоловіком, що разом складає 5/8 часток) у АДРЕСА_1 . 
На день смерті ОСОБА_6 , у житловому будинку АДРЕСА_1 , згідно даних погосподарської книги № 18 за 2006-2010 роки, разом з нею були зареєстровані, зокрема, спадкоємці першої черги – сини ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , проживала без реєстрації, згідно Акта обстеження житлово-побутових умов від 05.06.2012 – дочка ОСОБА_3 , що підтверджено довідкою відділу ЦНАП Великолучківської сільської ради від 04.03.2024 № 207/13-20 (а.с. 34 т. 1).
У зв`язку з цим, судова колегія відхиляє безпідставні доводи апеляційної скарги відповідачів про те, що ОСОБА_3 не прийняла спадщину після смерті матері ОСОБА_6 . 
Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадщину за ОСОБА_6 прийняли троє спадкоємців першої черги – сини ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , дочка ОСОБА_3 , які постійно проживали зі спадкодавцем ОСОБА_6 на час її смерті, та їхні частки у спадщині є рівними (по 5/24 часток; 5/8 : 3 = 5/24).
ОСОБА_3 визнавала та підтвердила обставину продовження її проживання з братами ( ОСОБА_10 і ОСОБА_19 ) за цією адресою, що підтверджується довідкою відділу ЦНАП Великолучківської сільської ради від 04.03.2024 № 207/13-20 та не спростована відповідачами належними і допустимими доказами.
При цьому відповідачі не належать до кола спадкоємців після смерті ОСОБА_6 .
В результаті спадкування після смерті обох батьків частка кожного з дітей – ОСОБА_8 ,  ОСОБА_9 , ОСОБА_3 – становила 1/3 частка спірного домоволодіння (1/8 + 5/24 = 8/24 або 1/3). 
ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , що стверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 (а.с. 25 т. 1). 
Згідно з обставинами справи, відсутні відомості щодо наявності у ОСОБА_9 іншого житла чи іншого зареєстрованого постійного місця проживання, на момент його смерті у будинку у АДРЕСА_1 проживали ОСОБА_8 та ОСОБА_3 , при цьому відсутні відомості про наявність у ОСОБА_9 інших спадкоємців, зокрема першої черги, які прийняли спадщину.
Відтак, після смерті ОСОБА_9 відкрилася спадщина на належну йому 1/3 частку домоволодіння, тому успадкована частка спадкоємців другої черги ОСОБА_8 та ОСОБА_3 , які постійно проживали із цим спадкодавцем, складала 1/6 частка кожного, та в результаті загалом кожному з них належала 1/2 частка спірного домоволодіння (1/6+1/3=3/6=1/2).
ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , що стверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 (а.с. 24 т. 1).
ОСОБА_3 вказувала, що за свій рахунок поховала брата ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , на підтвердження чого надала довідку виконкому Великолучківської сільської ради від 15.04.2019 (а.с.29 т. 1).
У судовому засіданні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_3 вказувала, що ОСОБА_2 навіть не була присутня на похованні ОСОБА_8 .
Також ОСОБА_3 пояснила, що фактично стала проживати у спірному будинку ще до смерті матері ОСОБА_6 (котра померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ) та безперервно проживає в ньому по теперішній час, зокрема здійснювала догляд за братом ОСОБА_8 , який страждав на психічний розлад, мав встановлену інвалідність 2-ї групи та потребував сторонньої допомоги. Натомість дружина брата ОСОБА_2 покинула ОСОБА_8 у 1997 році, після чого не проживала за спірною адресою з ним жодного дня.
У судовому засіданні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 зазначила, що позивачка ОСОБА_3 не проживала за спірною адресою у АДРЕСА_1 , ні на момент смерті свекрухи ОСОБА_6 , ні на момент смерті чоловіка ОСОБА_8 . ОСОБА_2 вказувала, що проживала з чоловіком на день його смерті. Зі своїм чоловіком ОСОБА_2 жили нормально, в той же час зазначила, що їсти ОСОБА_8 носила позивачка ОСОБА_3 .
У судовому засіданні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 зазначила, що ОСОБА_3 не проживала за спірною адресою, ні на момент смерті ОСОБА_6 , ні на момент смерті батька ОСОБА_20 . ОСОБА_1 вказувала, що вийшла заміж у 2017 році та визнала ту обставину, що на момент смерті батька разом з ним не проживала, а проживала зі своїм чоловіком.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 вказували, що на момент смерті ОСОБА_8 вони обоє постійно проживали з ним за спірною адресою, вважаючи, що дана обставина підтверджується саме реєстрацією їх місця проживання зі спадкодавцем. 
Апеляційним судом за фактичними обставинами справи передусім встановлено, що після смерті ОСОБА_8 відкрилася спадщина, зокрема виключно на належну йому 1/2 частку спірного домоволодіння.
На день смерті ОСОБА_8 у житловому будинку АДРЕСА_1 , згідно даних погосподарської книги № 21 за 2016-2023 роки, разом з ним були зареєстровані дружина ОСОБА_2 та дочка ОСОБА_11 , при цьому проживали без реєстрації ОСОБА_3  та ОСОБА_12 , що підтверджується довідкою відділу ЦНАП Великолучківської сільської ради Мукачівського району № 208/13-20 від 04.03.2024 (а.с. 36 т. 1).
При цьому, згідно з довідкою виконкому Великолучківської сільської ради від 07.10.2019 на день смерті ОСОБА_8 , який був зареєстрований та проживав у АДРЕСА_1 , у цьому домоволодінні були зареєстровані, але не проживали дружина ОСОБА_2 та дочка ОСОБА_11 , натомість проживали без реєстрації ОСОБА_3  та ОСОБА_12 (а.с. 58 т. 2).
Судова колегія зауважує, що вказана довідка виконкому Великолучківської сільської ради від 07.10.2019 деталізує інформацію про те, що попри реєстрацію місця проживання на день смерті із спадкодавцем ОСОБА_8 , фактично дружина ОСОБА_2 та дочка ОСОБА_11 за цією адресою – не проживали. Водночас – спадкоємець другої черги ОСОБА_3 , хоча мала інше місце реєстрації, фактично проживала на день смерті зі спадкодавцем ОСОБА_8 . 
Позивачка посилалася на те, що відповідачі ОСОБА_2 та її донька ОСОБА_13 , як спадкоємці першої черги не подали заяви про прийняття спадщини, не прийняли спадщину за ОСОБА_8 , котрі хоч і формально були зареєстровані у спірному будинку на час смерті ОСОБА_8 , однак фактично зі спадкодавцем ОСОБА_8 не проживали, натомість проживали за іншою адресою у АДРЕСА_2 . Спільного господарства відповідачі не вели зі спадкодавцем ОСОБА_8 , оскільки невдовзі, після народження доньки ОСОБА_14 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ) відповідачка ОСОБА_2 у 1997 року покинула чоловіка ОСОБА_8 та переїхала проживати до своєї матері у с. Ракошино за вищевказаною адресою.
Також на підтвердження тієї обставини, що в дійсності ОСОБА_2 та ОСОБА_13 не проживали зі спадкодавцем ОСОБА_8 позивачкою надано акт на предмет встановлення проживаючих осіб від 12.02.2024 № 21, складений депутатом Великолучківської сільської ради Стеблаком І.В., за участю сусідів ОСОБА_16 , ОСОБА_21 , за результатом обстеження домоволодіння про те, що за адресою у АДРЕСА_1 проживає двоє осіб: ОСОБА_3 та її син ОСОБА_22 . У акті зазначено, що із 2010 року по день складення акту за цією адресою проживає ОСОБА_3 , яка займається веденням домашнього господарства, зробила поточний ремонт житлового будинку, утримує домогосподарство в належному порядку. Дану інформацію підтверджують вищевказані сусіди ( ОСОБА_16 , ОСОБА_21 ) (а.с.33 т. 1).
Крім того, відповідно до акту обстеження на предмет встановлення факту проживання особи від 21.10.2024 № 146, складеного депутатом Великолучківської сільської ради Стеблаком І.В., начальником відділу з питань соціального захисту населення сільської ради Голодом В.Г., за участю сусідів ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , при обстеженні встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 за адресою у АДРЕСА_1 станом на ІНФОРМАЦІЯ_4 (день смерті ОСОБА_8 ) – не проживали, зокрема вищевказаними сусідами не підтверджено факту проживання відповідачів (а.с. 67 т. 1).
ОСОБА_1 у 2024 році зверталась до суду із позовом до ОСОБА_3 про виселення (справа № 303/1368/24). Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 09 квітня 2024 року у вказаній справі у задоволенні позову було відмовлено. У справі № 303/1368/24 судом встановлено, що ОСОБА_3 вселилась до спірного будинку без реєстрації, зі згоди ОСОБА_6 (її матері) як член сім`ї ОСОБА_6 , і як на момент смерті матері ( ІНФОРМАЦІЯ_8 ), так і на момент смерті брата – ОСОБА_8 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) проживала у будинку за адресою у АДРЕСА_1 (а.с.45-61 т. 1). Таке рішення суду в апеляційному порядку не оскаржувалось. 
Отже, відповідачами не надано належних та допустимих доказів на спростування вищевказаних доказів, якими підтверджено ту обставину, що відповідачі були зареєстровані, однак не проживали зі спадкодавцем на день смерті ОСОБА_8 .
На обґрунтування своїх заперечень проти позовних вимог відповідачі не довели тієї обставини, що вони проживали разом зі спадкодавцем ОСОБА_8 на день смерті, натомість ОСОБА_1 у суді апеляційної інстанції визнала ту обставину, що вона не проживала зі спадкодавцем ОСОБА_8 на день його смерті, а проживала зі своїм чоловіком (шлюб укладено у 2017 році).
На обґрунтування своєї позиції відповідачі посилалися виключно на власні пояснення, фотосвітлини та письмові заяви осіб ОСОБА_23 , ОСОБА_24 підписані електронними цифровими підписами із поясненнями про те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 проживали разом зі спадкодавцем ОСОБА_8 на день його смерті, а ОСОБА_3 не проживала (а.с. 181-197 т. 1). У цих заявах вказані особи просили не залучати їх як свідків, лише приєднати заяви до матеріалів справи, у зв`язку тим що вони перебувають та будуть перебувати за межами Закарпатської області. 
Апеляційний суд критично оцінює такі письмові пояснення осіб ОСОБА_23 , ОСОБА_24 ,
які не допитувалися як свідки безпосередньо в судовому засіданні, такі письмові заяви є неналежними доказами, при цьому суперечать іншим доказам у справі, а також обставинам, котрі визнані ОСОБА_1 .
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19; пункт 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі № 904/2104/19, провадження № 12-57гс21).
Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України).
Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Частинами першою та другою статті 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Відповідно до частини першої статті 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.
На підставі частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статті 1270 цього Кодексу (шість місяців), він не заявив про відмову від неї.
Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Даною статтею унормовано, що у випадку, коли особа постійно не проживає із спадкодавцем, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є подана нотаріусу заява.
Відповідно до частини першої статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.
Сама по собі реєстрація місця проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не є беззаперечним доказом його постійного проживання на момент смерті спадкодавця за адресою реєстрації, не може свідчити, відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України, про своєчасність прийняття спадщини, що узгоджується із висновками, викладеними у постановах Верховного Суду у справі за № 471/601/17 від 27.02.2019, від 10.04.2020 у справі № 355/832/17, № 937/10434/19 від 19.05.2021. 
Враховуючи стандарт вірогідності доказування, оцінюючи обставини справи у сукупності, апеляційним судом встановлено, що спадкоємці першої черги за законом після смерті ОСОБА_8 – ОСОБА_2 та ОСОБА_1 – нотаріусу заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_8 не подали, що стверджується копією спадкової справи № 353/2019, заведеної після смерті ОСОБА_8 (а.с. 46-90 т.2). Незважаючи на те, що відповідачі у спірному будинку були зареєстровані, проте не проживали на час відкриття спадщини зі спадкодавцем ОСОБА_8 , що підтверджено належними доказами, а сама по собі реєстрація місця проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не може свідчити відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України про своєчасність прийняття спадщини, тому відповідачі, як спадкоємці першої черги не прийняли своєчасно спадщину, що відкрилась після смерті ОСОБА_8 , та відповідно не набули права на спадкове майно.
07.10.2019 ОСОБА_3 як спадкоємець другої черги своєчасно подала заяву про прийняття спадщини після смерті брата ОСОБА_8 (який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 ) (а.с. 37 т. 1).
З матеріалів справи вбачається, що нотаріусом було видано ОСОБА_1 :
свідоцтво про право на спадщину за законом від 02.02.2024, зареєстроване в реєстрі за №1-88 на 1/2 частку житлового будинку, що розташований в АДРЕСА_1 , що належав на праві власності ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадкоємцем якої був син ОСОБА_8 , який прийняв спадщину, але не оформив свої спадкові права (а.с. 70 т. 1);
свідоцтво про право на спадщину за законом від 05.02.2024, зареєстроване в реєстрі за № І-98, на 1/2 частку земельної ділянки площею 0,1505 га, кадастровий номер 2122781203:02:0007:0098, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с. 74 т. 1);
свідоцтво про право на спадщину за законом від 05.02.2024, зареєстроване в реєстрі за № І-100, на 1/2 частку земельної ділянки площею 0,0394 га, кадастровий номер 2122781203:02:012:0168, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с. 76 т. 1).
Також нотаріусом було видано ОСОБА_2 :
свідоцтво про право на спадщину за законом від 02.02.2024, зареєстроване в реєстрі за №1-89 на 1/2 частку житлового будинку, що розташований в АДРЕСА_1 , що належав на праві власності ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадкоємцем якої був син ОСОБА_8 , який прийняв спадщину, але не оформив свої спадкові права (а.с. 72 т. 1 );
свідоцтво про право на спадщину за законом від 05.02.2024, зареєстроване в реєстрі за № І-99, на 1/2 частку земельної ділянки площею 0,1505 га, кадастровий номер 2122781203:02:0007:0098, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с. 75 т. 1);
свідоцтво про право на спадщину за законом від 05.02.2024, зареєстроване в реєстрі за № І-101, на 1/2 частку земельної ділянки площею 0,0394 га, кадастровий номер 2122781203:02:012:0168, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с. 77 т. 1).
Постановою державного нотаріуса Другої Мукачівської державної нотаріальної контори від 22.03.2024 № 104/02-31 ОСОБА_3 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок у АДРЕСА_1 , який належав батькам ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки ОСОБА_2 та ОСОБА_1 видано свідоцтва про право на спадщину за законом. Роз`яснено, що для вирішення даного питання необхідно звернутися до суду (а.с. 69 т. 1). 
Постановою державного нотаріуса Другої Мукачівської державної нотаріальної контори від 04.12.2024 № 463/02-31 позивачці ОСОБА_3 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за померлим братом ОСОБА_8 , оскільки відповідно до ст. 1262 ЦК України вона є спадкоємцем другої черги, а спадкоємцями першої черги за померлим ОСОБА_8 , які прийняли спадщину є дружина ОСОБА_2 та дочка ОСОБА_1 , яким видано свідоцтва про право на спадщину за законом. Роз`яснено, що для вирішення даного питання необхідно звернутися до суду (а.с. 68 т. 1).
Судова колегія, встановивши, що спадкоємці першої черги за законом ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не прийняли спадщину за померлим ОСОБА_8 , дійшла висновку, що відповідачі не набули права на спадкове майно.
При цьому, колегія суддів зауважує, що після смерті ОСОБА_8 відкрилася спадщина не на весь спірний будинок, а тільки його 1/2 частку, у зв`язку з чим видані відповідачам свідоцтва про право на спадщину порушують права позивачки ОСОБА_3 – і як співвласника спірного майна (що їй належало за встановленими обставинами справи у порядку спадкування за батьками та братом ОСОБА_9 ), а також – як спадкоємця другої черги після смерті ОСОБА_8 , котра своєчасно прийняла за ним спадщину.
В результаті ОСОБА_3 , якій належало на праві власності 1/2 частки спірного домоволодіння у порядку спадкування за батьками та братом ОСОБА_9 , набула у власність у порядку спадкування після смерті ОСОБА_8 іншу 1/2 частку домоволодіння та в результаті набула право власності в цілому на весь будинок за адресою: АДРЕСА_1 . 

Щодо спадкування спірних земельних ділянок

Встановлено, що саме ОСОБА_6 була одноосібним власником земельної ділянки площею 0,1898 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої у Мукачівському районі Закарпатської області, що стверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЗК № 038353, виданим 26.10.2004 на підставі розпорядження Мукачівської РДА від 03.09.2004 № 296 (а.с. 104 т. 2).
З матеріалів справи вбачається, що визначену цим державним актом площу земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва складають: земельна ділянка площею 0,1505 га, кадастровий номер земельної ділянки 2122781203:02:0007:0098, та земельна ділянка площею 0,0394 га, кадастровий номер земельної ділянки 2122781203:02:012:0168 (а.с. 103-106 т. 2). 
Як установлено судом вище, на день смерті ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) разом з нею постійно проживали три спадкоємці першої черги – сини ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , дочка ОСОБА_3 .
Тому ці спадкоємці, відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України прийняли спадщину, і їх частки у такому спадковому майні (земельних ділянках) були рівними (1/3 частка кожного).
ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , що стверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 (а.с. 25 т. 1). Згідно з обставинами справи, відсутні відомості щодо наявності у ОСОБА_9 іншого житла чи іншого зареєстрованого постійного місця проживання; на момент його смерті у будинку у АДРЕСА_1 проживали ОСОБА_8 та ОСОБА_3 , при цьому відсутні відомості про наявність у ОСОБА_9 інших спадкоємців, зокрема першої черги, які прийняли спадщину.
Відтак, після смерті ОСОБА_9 відкрилася спадщина на належну йому 1/3 частку земельних ділянок, тому успадкована частка спадкоємців другої черги – ОСОБА_8 та ОСОБА_3 , які постійно проживали із цим спадкодавцем, складала 1/6 частка кожного, та в результаті загалом кожному з них належала 1/2 частка земельних ділянок (1/3+1/6 =3/6=1/2).
ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , після його смерті відкрилася спадщина зокрема на 1/2 частку земельних ділянок, а спадкоємці першої черги за законом ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , як установлено вище, не прийняли спадщину за померлим ОСОБА_8 , натомість спадщину прийняла ОСОБА_3 (спадкоємець другої черги).
Отже, відповідачі не мали права на спадкування після смерті ОСОБА_8 . 
В результаті ОСОБА_3 , якій у порядку спадкування за матір`ю ОСОБА_6 та братом ОСОБА_9 належала 1/2 частка спірних земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва – набула у власність у порядку спадкування після смерті ОСОБА_8 іншу 1/2 частку земельних ділянок та в результаті набула право власності в цілому на земельні ділянки: площею 0,1505 га, кадастровий номер земельної ділянки 2122781203:02:0007:0098 та площею 0,0394 га, кадастровий номер земельної ділянки 2122781203:02:012:0168.
За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильних висновків про те, що видані відповідачам свідоцтва про право на спадщину порушують права позивачки – позбавляють позивачку ОСОБА_3 права на спадщину як спадкоємця після смерті брата ОСОБА_8 , котра своєчасно прийняла за ним спадщину, порушують право власності позивачки на спірне майно, яке належало їй у порядку спадкування за батьками та братом ОСОБА_9 з часу відкриття спадщини за ними. 
Свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом (частина перша статті 1301 ЦК України).
Порушене право власності позивачки на спірне майно, яке належить ОСОБА_3 у порядку спадкування, підлягало захисту судом у обраний позивачем спосіб. Визнання права власності в порядку спадкування є належним способом захисту прав спадкоємця, за встановлених перешкод у оформленні його спадкових прав у нотаріальному порядку.

Висновки апеляційного суду

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду не спростовують. Судове рішення ухвалено судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, у відповідності до ст. 375 ЦПК України, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення – залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 368, п.1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 03 квітня 2025 року – залишити без задоволення.
Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 03 квітня 2025 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення. Касаційну скаргу на постанову апеляційного суду може бути подано безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 17 березня 2026 року.

Головуюча:

Судді: