Дата документу 21.04.2026 Справа № 336/9010/25

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
Єдиний унікальний №336/9010/25  Головуючий у 1-й інстанції: Худіна О. О.
Провадження № 22-ц/807/843/26  Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
21 квітня 2026 року м. Запоріжжя
Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого,судді-доповідача  суддів:    за участю секретаря  	Подліянової Г.С., Кочеткової І.В.,  Кухаря С.В.,  Смокотіної В.С.,   	

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 20 січня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Фермерського господарства «Кривохатько В.В.» про стягнення орендної плати за земельну ділянку та розірвання договору оренди, - 

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, який в подальшому уточнила до Фермерського господарства «Кривохатько В.В.» про стягнення орендної плати за земельну ділянку та розірвання договору оренди.

В обґрунтування позову зазначено, що 13 березня 2024 року між ОСОБА_1 (Орендодавець) та фермерським господарством «Кривохатько В.В.» в особі голови Кривохатько Л.С., яка діє на підставі статуту (Орендар) уклали договір оренди землі від 13 березня 2024 року.

У грудні 2024 року після звернення позивача до головного бухгалтера фермерського господарства з питанням коли їй виплатять орендну плату, через декілька днів на картку «Ощадбанку» позивач отримала 31000 гривень. Вказана сума була оформлена як грошова позика. 

При зверненні до податкової інспекції, позивач отримала довідку для оформлення субсидії, в якій було зазначено, що позивачу у вересні 2024 було нараховано орендну плату у розмірі 31000 гривень, а у грудні 31000 гривень грошової позики. 

В зв`язку із вказаним між позивачем та орендарем виникли суперечки, адже позивач отримала тільки одну суму у грудні 2024 року у розмірі 31000 гривень, і ту як грошову позику, натомість орендну плату у вересні 2024 вона не отримувала. В зв`язку з тим, що за нею рахуються доходи у розмірі 62000 гривень, їй було відмовлено у наданні соціальних виплат. Орендар пообіцяв виправити помилки, але не здійснив цього. Крім того, орендар не сплатив обіцяні проценти.
У зв`язку із чим позивач бажає розірвати договір оренди. Також, позивач зазначає, що орендар сплачує у 2025 році іншим орендодавцям 36000 гривень, а їй 31000 грн..
29 вересня 2025 року на картку «Ощадбанку» позивача було перераховано 31000 гривень орендної плати, з якої як вважає позивач було вираховано податки та військовий збір. 
На підставі вищевикладеного позивач просила стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за несплату орендної плати за 2024 рік – 31 000 гривень; пеню 0,01% за кожний день прострочення несплаченої суми до 30 вересня 2025 року: за 274 дня х 310 грн = 8 494 грн; повернення коштів за сплату за її рахунок податок на прибуток та військовий збір -5 000 грн; вирахування з позивача грошової позики за 2024 рік за 8 років -24800 грн; витрати судового збору – 2 424 грн, а всього 98 564 гривень. 

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 20 січня 2026 року у задоволені позову відмовлено. 

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1  подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 20 січня 2026 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. 

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції не надав належної оцінкі всім доказам у справі та прийшо до помилкового висновку, що ОСОБА_1 отримала від відповідача орендну плату за 2024 рік у грудні 2024 року в розмірі 31 000 грн. Натомість, орендну плату за 2024 рік на свій банківський рахунок позивач не отримувала, а отримана нею сума в грудні 2024 року у розмірі 31000 грн значиться як грошова позика, а тому вона має право на стягнення орендної плати за 2024 рік з відповідача з урахуванням пені за порушення строків їх виплати. Порушення строків виплати орендної плати також є підставою для розірвання договору оренди землі. 

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу Фермерське господарство «Кривохатько В.В.» в особі представника – адвоката Пелих О.Л. зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок ухвалено обгрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необгрунтованими. В зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню. 

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що стороною позивача не надано належних та допустимих доказів порушених її прав, судом достеменно встановлено факт сплати відповідачем орендної плати у розмірі та строки, передбачені Договором оренди від 13 березня 2024 року за 2024 - 2025 роки. Орендар належним чином виконує свої обов`язки згідно умов договору, тому жодні правові підстави для розірвання договору оренди землі від 13.03.2024 відсутні. Отже вимоги щодо стягнення заборгованості з орендної плати за 2024 рік, пені, повернення коштів за сплату податку на прибуток та військовий збір у розмірі 5000 грн, а також неіснуючої грошової позики, не підлягають задоволенню у зв`язку із необґрунтованістю. 

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судом встановлено, що 13 березня 2024 року між позивачем ОСОБА_1 та Фермерським господарством «Кривохатько В.В.» укладено договір оренди землі (далі Договір) (а.с.12-13). 

Право власності на земельну ділянку за позивачем підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку Серія ЗП № 071347 від 04.10.2005, а також Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 287338457 (а.с.11,102).

Згідно із п. 1 Договору – «Орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 5,1079 га кадастровий № 2323987900:02:001:0117, яка розташована на території Щасливської сільської ради Запорізького (стара назва Оріхівського) району Запорізької області.

Згідно з п. 6 Договору його укладено на 7 років. Договір оренди підлягає автоматичному поновленню на той самий строк і на тих самих умовах у порядку визначеному статтею 126-1 Земельного Кодексу України та договором поновлення договору оренди землі вважається поновлення договору без вчинення сторонами договору письмового правочину про його поновлення у разі відсутності заяви однієї зі сторін про виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про поновлення договору. Вчинення інших дій сторонами договору для здійснення його поновлення не вимагається.

Відповідно до п. 7 договору Орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі в розмірі 31000 грн, яка сплачується у безготівковій формі на рахунок орендодавця, за реквізитами наданими Орендодавцем. Орендна плата вноситься до 30 грудня поточного року. Відповідно до п. п. 9, 10 обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється без урахування індексу інфляції. Розмір орендної плати переглядається у разі: зміни умов господарювання, передбачених договором; зміни розміру земельного податку, підвищення тарифів, у тому числі внаслідок інфляції: погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документально; в інших випадках, передбачених чинним законодавством.

Відповідно до п. 11 Договору у разі невнесення орендної плати у строки, визначені договором, справляється пеня у розмірі 0, 01 % несплаченої суми за кожний день прострочення.

Відповідно до п. 32 Договору зміна умов договору, його дострокове розірвання можливі за взаємною згодою сторін. Зміна умов договору і дострокове розірвання оформляється додатковою угодою до даного договору. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди чи його розірвання шляхом переговорів, спір вирішується у судовому порядку.

Відповідно до п. 35 Договору підстави його розірвання є: взаємна згода сторін; рішення суду про розірвання договору за вимогою однієї із сторін у випадку невиконання іншою стороною обов`язків, передбачених договором; при випадковому знищенні чи пошкодження об`єкта оренди, що істотно перешкоджає передбаченого договором використання земельної ділянки; з інших підстав, передбачених чинним законодавством.

13 березня 2024 року сторонами було складено Акт прийому – передачі об`єкта оренди (земельної ділянки) за договором оренди та Акт про визначення меж земельної ділянки в натурі (а.с.14).

До матеріалів справи позивачем додана квитанція про зарахування грошової позики, згідно договору № 942 від 23.09.2024 на картковий рахунок ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 31000 гривень (а.с.15), а також довідка про доходи, видана відповідачем позивачу, в якій зазначено про отримання орендної плати в сумі 31000 гривень, яка нараховується та виплачується один раз на рік (а.с.16).

Позивач зверталася до відповідача та органів податкової служби за роз`ясненням стосовно виплати грошової позики (а.с.17-18).

Згідно документальної інформації від 04 червня 2025 року наданої Головним управлінням ДПС у Запорізькій області: Згідно поданих Фермерським господарством «Кривохатько В.В.» Додатків 4 ДФ до Податкових розрахунків за 3-4 квартали 2024 року та січень-березень 2025 року доходи відображені: 
-31000 грн у вересні 2024 року за ознакою 195- дохід від надання земельної ділянки сільськогосподарського призначення, майнового паю в лізинг, оренду, суборенду, емфітевзис згідно пунктом 170.1 статті 170 розділу ІV Кодексу;
-31000 грн у грудні 2024 року за ознакою 197- основна сума поворотної фінансової допомоги, що отримується платником податку;
-31000 грн у березні 2025 року за ознакою 153 – основна сума поворотної фінансової допомоги, наданої платником податку іншим особам, яка повертається йому (а.с.19-20). 

Вказане частково підтверджується Відомостями з ДРФОПП за період з вересня 2024 по липень 2025, згідно із якими: у вересні 2024 року відповідачем було нараховано позивачу 31000 грн орендної плати, а в грудні 2024 – 31000 грн суму поворотної фінансової допомоги (а.с.25-26). 

Відповідно документальної інформації від 25 вересня 2025 року наданої відповідачем позивачу - Фермерське господарство «Кривохатько В.В.» зазначає, що належним чином виконало умови договорів оренди землі від 13 березня 2024 року укладеного з ОСОБА_1 щодо земельної ділянки, повний розмір орендної плати за 2024 рік в розмірі 31000 гривень сплачено господарством 04 грудня 2024 року на банківський рахунок ОСОБА_1 . Щодо зарахування вказаних коштів, начебто з іншим цільовим призначенням «грошова допомога», повідомили, що 04 грудня 2024 року працівниками бухгалтерії, під час перерахування орендної плати, допущено помилку в коді цільового призначення коштів. На сьогодні, допущену помилку виправлено, про що позивач може пересвідчитись звернувшись до податкової служби (а.с.44). 

Згідно із довідкою № 189 від 01 жовтня 2025 року наданої ФГ «Кривохатько В.В.» підтверджується, що Фермерське господарство «Кривохатько В.В.» 05 грудня 2024 року сплачено ОСОБА_1 повний розмір орендної плати за 2024 рік в сумі 31000 гривень за оренду земельної ділянки кадастровий номер 2323987900:02:001:0117, яка перебуває в оренді Фермерського господарства «Кривохатько В.В.», згідно договору оренди землі від 13 березня 2024 року. 

Вказаний розмір орендної плати перераховано на банківський рахунок ОСОБА_1 , відкритий у філії Запорізьке обласне управління АТ «Ощадбанк», рахунок № НОМЕР_1 (а.с 56). 

У судовому засіданні в суді першої інстанції позивач не заперечувала факту отримання 05 грудня 2024 року від відповідача на свій картковий рахунок суму у розмірі 31000 гривень.

Платіжною інструкцією № 4621 від 29 вересня 2025 року підтверджується факт своєчасного перерахування ОСОБА_1 орендної плати за 2025 рік (а.с.57). Також цей факт підтверджений наданою позивачем Випискою по картковому рахунку (а.с.61).

З приводу надання інформації щодо підтвердження сплати позивачу відповідачем орендної плати у розмірі 31000 гривень за 2024 рік, представник відповідача звертався до ГУ ДПС у Запорізькій області (а.с.75-77). 

14 листопада 2025 року ГУ ДПС було надано відповідь, згідно якої в Розділі І Персоніфікованих даних про суми нарахованого (виплаченого) на користь фізичних осіб доходу та нарахованих (перерахованих) до бюджету податку на доходи фізичних осіб та військового збору напроти РНОКПП НОМЕР_2 (РНОКПП позивача) зазначено виплачений дохід від надання земельної ділянки сільськогосподарського призначення, майнового паю в лізинг, оренду, суборенду, емфітевзис (195 ознака доходу) 31000 гривень (а.с.82). 

У справі, що переглядається, предметом позову є вимога про стягнення орендної плати та розірвання договору оренди землі, що укладений між ФГ «Кривохатько В.В.» та ОСОБА_1 13 березня 2024 року. Підставою цього позову є неналежне виконання відповідачем умов указаного договору оренди щодо сплати орендної плати за 2024 -2025 роки, стягнення пені за кожний день прострочення несплаченої суми, повернення коштів за її рахунок податок на прибуток та військовий збір, вирахування з позивача грошової позики.
Серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків законодавець у пункті 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) вирізняє, зокрема, договори.
За змістом частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).

У частині першій статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх його істотних умов.

Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом (частина друга статті 792 ЦК України).

За загальним правилом частини першої статті 651 ЦК України, яке застосовується до будь-яких цивільних (приватноправових) правовідносин з приводу зміни або розірвання цивільних (приватноправових) договорів, така зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Винятком з цього правила (про те, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін), є приписи частини другої статті 651 ЦК України, що надають суду повноваження зі зміни або розірвання договору (без наявності згоди), проте у випадках, визначених законом. Тож загальне правило про розірвання та зміну договору без згоди сторін на підставі рішення суду передбачене у частині другій статті 651 ЦК України, що визначає універсальні засади, застосовані до усіх видів приватноправових договорів.

Спеціальними у врегулюванні розірвання договору оренди землі є приписи статті 32 Закону України "Про оренду землі", а також статті 141 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), пункт "д" частини першої якої передбачає, що підставою припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата земельного податку або орендної плати.

Функціональним призначенням ЦК України у врегулюванні спірних відносин є деталізація та диференціація факту систематичної несплати орендної плати як підстави припинення договору оренди землі шляхом його розірвання.

Ця деталізація та диференціація здійснюється відповідно до частини другої статті 651 ЦК України, якою передбачено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Водночас істотним, відповідно до цієї норми права, є таке порушення стороною договору його умов, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала під час укладення договору.

Потреба деталізації та диференціації систематичної несплати орендної плати під час застосування пункту "д" частини першої статті 141 ЗК України обумовлена надзвичайно узагальненим формулюванням категорії "систематична несплата земельного податку або орендної плати" як однієї з підстав припинення права оренди землі.

Оскільки на практиці така систематична несплата може бути повною або частковою (недоплата), то цілком очевидно, що законодавець врегулював відносини оренди землі з огляду на те, що специфічні підстави припинення права оренди землі, зокрема за систематичну повну несплату орендної плати за землю, визначені відповідними нормами ЗК України, а нормами ЦК України надається можливість додаткової оцінки саме часткової несплати (недоплати) орендної плати за землю та її кваліфікації як істотного порушення договору в контексті з`ясування наявності підстав для його розірвання.

До того ж потрібно враховувати, що коли норма закону закінчується словами "якщо інше не встановлено законом або договором" (або інше подібне формулювання), як от в частині першій статті 651 ЦК України, то це означає, що правила спеціального закону або домовленість сторін договору можуть скасувати дію відповідної загальної правової норми шляхом запровадження іншого правила поведінки, розрахованого на ту ж саму фактичну ситуацію, на яку була розрахована така норма.

У частині другій статті 651 ЦК України використано дещо іншу формулу закінчення "та в інших випадках", що дозволяє зробити висновок, що правило, викладене у цій правовій нормі, не може бути скасоване (ані спеціальним законодавством, ані домовленістю сторін), а може бути винятково доповнене спеціальним законодавством або домовленістю сторін.

З наведеного можна зробити висновок, що приписи про підстави припинення права користування земельною ділянкою, визначені пунктом "д" частини першої статті 141 ЗК України (систематична несплата орендної плати), та правила частини другої статті 651 ЦК України, якими передбачено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом, співвідносяться як такі, що не суперечать одні одним, а навпаки - доповнюють одні одних.

Такі правові висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2024 року у справі N 918/391/23.

Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (стаття 13 Закону України "Про оренду землі").

Згідно з частиною першою статті 15 Закону України "Про оренду землі" істотними умовами договору оренди, зокрема, є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату, а приписи статей 24, 25 цього Закону визначають права та обов`язки орендодавця та орендаря, зокрема право орендодавця вимагати від орендаря використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди і своєчасного внесення орендної плати, а також право орендаря самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі.

Орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати за земельну ділянку, а в разі оренди землі в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом - також орендної плати за водний об`єкт (абзац п`ятий частини першої статті 24 Закону України "Про оренду землі").

Орендар земельної ділянки зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату за земельну ділянку, а в разі оренди земельної ділянки в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом - також і орендну плату за водний об`єкт (частина друга статті 25 Закону України "Про оренду землі").

Підстави припинення договору оренди землі - це законодавчо закріплені обставини, які передбачають припинення договірних відносин.

Відповідно до спеціальної норми частини першої статті 32 Закону України "Про оренду землі" на вимогу однієї зі сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

Згідно з пунктом "д" частини першої статті 141 ЗК України підставою припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата земельного податку або орендної плати.

Отже, для того щоб констатувати наявність підстав для припинення права користування земельною ділянкою згідно з пунктом "д" частини першої статті 141 ЗК України, суд має встановити такі обставини, як "систематичність" та "несплату", зокрема, орендної плати.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що під систематичністю під час вирішення приватноправових спорів розуміються два та більше випадки несплати орендної плати, визначеної умовами укладеного між сторонами договору. Натомість разове порушення такої умови договору не вважається систематичним і не може бути підставою для його розірвання. Судова практика у розумінні поняття "систематичність" у подібних правовідносинах є усталеною (постанови Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі N 183/262/17, від 01 квітня 2020 року у справі N 277/1186/18-ц, від 29 липня 2020 року у справі N 277/526/18, від 20 серпня 2020 року у справі N 616/292/17, від 24 листопада 2021 року у справі N 922/367/21, від 04 липня 2023 року у справі N 906/649/22, від 20 лютого 2024 року у справі N 917/586/23, від 02 квітня 2024 року у справі N 922/1165/23, від 08 травня 2024 року у справі N 629/2698/23 та інші).

Порушення договору на предмет істотності суд оцінює винятково за обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає зміни чи розірвання договору.

У кожному конкретному випадку істотність порушення договору потрібно оцінювати з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. Поняття такої істотності закон визначає за допомогою іншої оціночної категорії - "значної міри позбавлення сторони того, на що вона розраховувала під час укладення договору". Тобто критерієм істотного порушення договору закон визначив розмір завданих цим порушенням втрат, який не дозволяє потерпілій стороні отримати те, на що вона очікувала, укладаючи договір. Йдеться не лише про грошовий вираз зазначених втрат, зокрема й збитків, але й про випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Співвідношення завданих порушенням договору втрат із тим, що могла очікувати від його виконання ця сторона, має вирішальне значення для оцінки істотності такого порушення.

Подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2021 року у справі N 910/2861/18 та від 13 липня 2022 року у справі N 363/1834/17, у яких зазначено, що для застосування частини другої статті 651 ЦК України суд має встановити не лише факт порушення договору, але й завдання цим порушенням шкоди (яка може бути виражена у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди), її розмір, а також те, чи дійсно істотною є різниця між тим, на що мала право розраховувати потерпіла сторона, укладаючи договір, і тим, що насправді вона змогла отримати.

Як було зазначено вище, що 13 березня 2024 року між ОСОБА_1 та ФГ «Кривохатько В.В.» було укладено договір оренди землі. Договором оренди встановлено щорічну орендну плату у розмірі 31 000 грн, яка сплачується у безготівковій формі на рахунок орендодавця, за реквізитами наданими орендодавцем. Орендна плата вноситься до 30 грудня поточного року. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється без урахування індексів інфляції.

Звертаючи із даним позовом позивач стверджує, що вона не отримала орендну плату за 2024 рік, а отримала лише «грошову допомогу», за 2025 рік вона взагалі не отримала орендну плату.

Так, дійсно, як вбачається з матеріалів справи, що на розрахунковий рахунок ОСОБА_1 (на картку № НОМЕР_3 ), 05 грудня 2024 року згідно договору №942 від 23 вересня 2024 року, зараховано кошти у розмірі 31 000 грн як грошову позику, що підтверджується відповідною квитанцією (а.с.15). 

Проте, як зазначив відповідач співробітники бухгалтерії допустили помилку у розрахунку за земельні ділянки (договори оренди від 13.03.2024 року) в коді цільового призначення коштів, на сьогоднішній день помилку виправлено (а.с.23,44). 

У судовому засіданні в суді першої інстанції позивач не заперечувала факту отримання 05 грудня 2024 року від відповідача на свій картковий рахунок суму у розмірі 31 000 грн. 

Крім того, факт сплати відповідачем, позивачці орендної плати за 2024 рік підтверджується також відповіддю ГУ ДПС від 14 листопада 2025 року, згідно якої в Розділі І Персоніфікованих даних про суми нарахованого (виплаченого) на користь фізичних осіб доходу та нарахованих (перерахованих) до бюджету податку на доходи фізичних осіб та військового збору напроти РНОКПП НОМЕР_2 (РНОКПП позивача) зазначено виплачений дохід від надання земельної ділянки сільськогосподарського призначення, майнового паю в лізинг, оренду, суборенду, емфітевзис (195 ознака доходу) 31000 гривень (а.с.82). 

Отже, ОСОБА_1 від ФГ «Кривохатько В.В.» отримала 05 грудня 2024 року орендну плату згідно з договором оренди від 13 березня 2024 року у розмірі 31 000 грн. 

Крім того, платіжною інструкцією № 4621 від 29 вересня 2025 року підтверджується факт своєчасного перерахування ОСОБА_1 орендної плати за 2025 рік у розмірі 31000 грн(а.с.57). Також цей факт підтверджується випискою по картковому рахунку № НОМЕР_4 …… НОМЕР_5 ОСОБА_1 з якого вбачається, що на її рахунок 29 вересня 2025 року зараховано кошти у розмірі 31000 грн - орендна плата за земельний пай за 2025 рік (а.с.61).

Таким чином, як вірно встановив суд першої інстанції, що грошові кошти в рахунок погашення орендної плати за користування земельною ділянкою за 2024 та 2025 роки відповідач перерахував на картковий рахунок ОСОБА_1 у розмірі та строки, передбачені Договором оренди від 13 березня 2024 року за 2024 -2025 роки, за 2024 рік – 05.12.2024 року у розмірі 31 000 грн, за 2025 рік – 29.09.2025 у розмірі 31 000 грн. А саме, орендна плата за 2025 рік в розмірі 31000 грн була сплачена 29.09.2025, що підтверджується платіжною інструкцією № 4621 від 29.09.2025, орендна плата за 2024 рік в розмірі 31000 грн. сплачена 05.12.2024, що підтверджується довідкою № 189 від 01.10.2025 та відповіддю ГУ ДПС у Запорізькій області від 14.11.2025 №47927/6/08-01-24-07-06, у якому зазначено, що у Додатку 4 ДФ зокрема за 3 місяць IV кварталу 2024 року, поданого ФГ «Кривохатько В.В.» до ДПС України, у Розділі І Персоніфікованих даних про суми нарахованого (виплаченого) на користь фізичних осіб доходу та нарахованих (перерахованих) до бюджету податку на доходи фізичних осіб та військового збору навпроти РНОКПП НОМЕР_2 (це РНОКПП ОСОБА_1 ) зазначено виплачений дохід від надання земельної ділянки сільськогосподарського призначення, майнового паю, в лізинг, оренду, суборенду, емфітевзис (195 ознакою доходу) - 31 000 грн.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення заборгованості з орендної плати за 2024 рік, пені 0,01 % за кожний день прострочення у сумі 8494 грн, стягнення орендної плати за 2025 рік задоволенню не підлягають.

Посилання ОСОБА_1 в позові, що за 2025 рік відповідач повинен їй сплачувати орендну плату у розмірі 36000 грн, проте сплатив тільки 31000 грн, вирахувавши із суми 36000 грн 5000 грн сплату податку на прибуток та військовий збір, тому повинен повернути їй кошти за сплату податку на прибуток та військовий збір у розмірі 5000 грн за 2025 рік, то вони є безпідставними з огляду на наступне.

Так, відповідно до п. 7 договору оренди землі від 13 березня 2024 року, укладеного між ОСОБА_1 та Фермерським господарством « Кривохатько В.В.» орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі в розмірі 31000 грн, яка сплачується у безготівковій формі на рахунок орендодавця, за реквізитами наданими Орендодавцем. Орендна плата вноситься до 30 грудня поточного року.

Тобто, умовами договору оренди землі між сторонами встановлена орендна плата у розмірі 31000 грн.

Відповідно до п. 32 Договору оренди землі зміна умов договору, його дострокове розірвання можливі за взаємною згодою сторін. Зміна умов договору і дострокове розірвання оформляється додатковою угодою до даного договору. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди чи його розірвання шляхом переговорів, спір вирішується у судовому порядку.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, додаткових угод щодо зміни (підвищення) орендної плати з 31000 грн до 36000 грн між сторонами на час розгляду справи не укладалось 

В матеріалх справи лише міститься лист Фермекрського господарства Кривохатько В.В.», який було направлено на адресу ОСОБА_1 на її лист від 28 червня 2025 року, зі змісту якого вбачається, що співробітники бухгалтерії допустили помилку у розрахунку за земельні ділянки ( договори оренди від 13.03.2024 року) на сьогоднішній день помилку виправлено. Просять вибачення та зобов`язуються компенсувати завдану шкоду шляхом підняття орендної плати до 36000 грн на один пай ( а.с. 23).

Водночас, зазначений лист не свідчить про зміну умов договору щодо підвищення орендної плати до 36000 грн, як то передбачено п. 32 договору оренди землі.

В суді апеляційної інстанції представник відповідача пояснила, що позивачка не бажає укладати додаткову угоду щодо збільшення орендної плати, а наполягає на розірвання договору оренди землі від 13 березня 2024 року.

Отже, є правильні висновки суду першої інстанції, що орендна плата за 2025 рік була сплачена позивачу у розмірі та строки, передбачені договором оренди від 13 березня 2024 року, за 2025 рік – 29.09.2025 у розмірі 31 000 грн, тому підстав для повернення коштів позивачу у розмірі 5000 грн - за сплату за її рахунок податку на прибуток та військовий збір, немає, оскільки ці кошти сплачені за ОСОБА_1 саме господарством зі своїх власних коштів, виходячи з орендної плати за 2025 рік у розмірі 31000 грн.

Як на підставу для розірвання договору позивач посилається на систематичну несплату відповідачем орендної плати за 2024-2025 роках. 

П.32 Договору передбачає – «Зміна умов договору, його дострокове розірвання можливі за взаємною згодою сторін. Зміна умов договору і дострокове розірвання оформлюється додатковою угодою до даного договору. У разі недосягнення згоди щодо змін умов договору оренди чи його розірвання шляхом переговорів, спір вирішується у судовому порядку». 

Згідно із П. 33 Договору – «Договір втрачає чинність у разі його припинення або розірвання».

П.34 Договору передбачає – «Договір оренди припиняється у разі: закінчення його терміну; придбання орендарем земельної ділянки у власність; примусовий викуп (вилучення) земельної ділянки у разі суспільної необхідності в порядку, встановленому законами України; неможливістю використання земельної ділянки внаслідок обставин, що не залежать від Орендаря або Орендодавця (у разі зміни умов господарювання внаслідок змін у чинному законодавстві України)».

Відповідно до П.35 Договору – «Підставами для розірвання договору є: взаємна згода сторін; рішення суду про розірвання договору за вимогою однією із сторін у випадку невиконання іншою стороною обов`язків, передбачених договором; при випадковому знищенні чи пошкодженні об`єкта оренди, що істотно перешкоджає передбаченим договором використанню земельної ділянки; з інших підстав, передбачених чинним законодавством». 

Згідно з П.36 Договору – «У разі бажання дострокового розірвання договору сторона попереджає про це за один календарний рік. У разі неотримання згоди іншої сторони, розірвання договору можливе виключно за рішенням суду з підстав викладених у договорі». 

28.06.2025 позивач дійсно зверталася із заявою до відповідача щодо розірвання договору оренди (а.с.22). Відповідачем надано відповідь на вказане звернення 17.07.2025, згідно якої відповідач повідомив, що співробітники бухгалтерії допустили помилку у розрахунку за земельні ділянки (договори оренди від 13.03.2024), на сьогоднішній день помилку виправлено. Просимо вибачення та зобов`язуємось компенсувати завдану шкоду шляхом підняття орендної плати до 36000 грн на один пай (а.с.23). 

Судом встановлено, що додаткових угод щодо зміни (підвищення) орендної плати між сторонами на час розгляду справи не укладалось. З вимогами щодо відшкодування шкоди, спонукання до внесення змін до договору оренди, позивач не зверталась. 

З приводу суперечок стосовно договору. Позивач зверталася до правоохоронних органів, на що 02.09.2025 отримала пораду звернутися до суду для вирішення питання з приводу цивільно – правових відносин (а.с.27).

Порушень з боку відповідача щодо сплати орендної плати за умовами договору оренди землі від 13 березня 2024 року матеріали справи не містять та судом не встановлено, навпроти орендна плата відповідачем була сплачена позивачці у розмірі 31 000 грн за 2024 рік 05.12.2024 року, за 2025 рік - 29.09.2025 року (а.с.15,57). 

Таким чином, зважаючи на те, що орендар належним чином виконує свої обов`язки згідно договору по своєчасній та повній сплаті орендної плати, жодні правові підстави для розірвання договору оренди землі від 13.03.2024 року відсутні. 

Доводи заявника, що вона 05.12.2024 орендну плату за 2024 рік не отримувала, а отримала грошову позику є безпідставними, оскільки як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, що 05 грудня 2024 року працівниками бухгалтерії, під час перерахування позивачу орендної плати, допущено помилку в коді цільового призначення коштів. Також, суд першої інстанції, на підставі достовірних доказів, а саме відповіді ГУ ДПС у Запорізькій області від 14 листопада 2025 року №47927/6/08-01-24-07-06 вірно встановив, що допущену помилку на теперішній час виправлено.

Доводи апеляційної скарги, що господарство вимагає від позивачки повернення грошової позики є безпідставними, оскільки в матеріалах справи існують документи, а саме письмове підтвердження ФГ «Кривохатько В.В.» що жодної грошової позики ОСОБА_1 не брала, окрім цього виплата в 2025 році повного розміру орендної плати додатково підтверджує що жодних майнових вимог до ОСОБА_1 по стягненню позики у Відповідача немає. Також, суд правильно визнав необґрунтованими вимоги щодо повернення коштів за сплату податку на прибуток та військовий збір у розмірі 5000 грн, оскільки ці кошти сплачені за ОСОБА_1 саме господарством з своїх власних коштів.

Доводи апеляційної скарги про те, що інші орендодавці отримали за 2025 рік орендну плату у розмірі 36 000 грн не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до п. 7 договору оренди землі від 13 березня 2024 року, орендна плата вносить орендарем у грошовій формі в розмірі 31 000 грн, яка сплачується у безготівковій формі на рахунок орендодавця, за реквізитами наданими орендодавцем. Крім того, на заяву ОСОБА_1 від 28.06.2025 року про розірвання договору оренди від 13.03.2024 року, ФГ «Кривохатько В.В.» від 17.07.2025 року направило лист, в якому повідомили, що співробітники бухгалтерії допустили помилку у розрахунку за земельні ділянки (договори оренди від 13.03.2024 року), помилку виправлено та запропонували підняти орендну плату за один пай до 36 000 грн (а.с.22,23). Зміни умов договору оренди, в тому числі суми орендної плати оформлюється додатковою угодою до даного договору (а.с.32). Проте, ОСОБА_1 на пропозицію відповідача щодо підвищення розміру орендної плати до 36 000 грн за пай, не відреагувала, додаткова угода між сторонами укладена не була, а тому орендна плата за вищевказаним договором складає у погодженому між сторонами розмірі - 31 000 грн. 
З приводу тверджень про неповноту з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, і невідповідності висновків суду обставинам справи, то обставинам, що мають значення для справи, суд першої інстанції дав детальну і вичерпну оцінку, з чим погоджується і колегія суддів. 
При цьому зауважується, що порушене, невизнане право або право, яке оспорюється, підлягає судовому захисту у разі доведеності та обґрунтованості вимог позивача про це.
Решта посилань автора апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення не ґрунтуються на матеріалах справи і вимогах закону, а тому апеляційним судом відхиляються. Таким чином, судом першої інстанції достовірно встановлено, що орендар належним чином виконує свої обов`язки згідно договору по своєчасній та повній сплаті орендної плати, тому жодні правові підстави для розірвання договору оренди землі від 13 березня 2024 року відсутні.
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно зі статтями 76-78, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обгрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального і процесуального права.
З урахуванням вищевикладеного, вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б спростували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обгрунтованість оскаржуваного судового рішення, апеляційна скарга не містить.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "РуїсТоріха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
З огляду на те, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.
Відповідно до підпункту "в" пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, підстави для нового розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення. 

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 20 січня 2026 року – залишити без змін. 

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повна постанова складена 23 квітня 2026 року.

Головуючий, суддя 	Суддя	Суддя	
Подліянова Г.С.	Кочеткова І.В. 	Кухар С.В.