Справа № 346/6471/25 
Провадження № 33/4808/216/26 
Категорія ч.1 ст. 130 КУпАП 
Головуючий у 1 інстанції Васильковський В. В. 
Суддя-доповідач Малєєв 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2026 року м. Івано-Франківськ
Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду Малєєв А.Ю. з участю секретаря с.з. Лавринович У.М., розглянув справу за апеляційною скаргою адвоката Венерського О.С. в інтересах ОСОБА_1 (Апелянт) на постанову Коломийського міськрайонного суду від 17.02.2026 та 
в с т а н о в и в :
1. Зміст постанови суду першої інстанції.
1.1. Суд визнав Апелянта винним за ч. 1 ст. 130 КУпАП, піддав штрафу 17 000 грн, позбавив права керування транспортними засобами (ТЗ) на 1 рік.
1.2. 05.12.2025 о 03.22 хв., на дорозі АД Н-10 163 км, Апелянт керував ТЗ «RENAULT MEGANE», д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, поведінка, що не відповідає обстановці. 
Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовився, чим порушив п. 2.5. ПДР.
2. Доводи апеляційної скарги.
2.1. Суд проігнорував відсутність належних, допустимих і достовірних доказів, які б безпосередньо підтверджували факт керування транспортним засобом саме ОСОБА_1 .
2.2. Суд безпідставно залишив поза увагою послідовні та логічні пояснення свідків і фактичного водія, які під присягою підтвердили, що керував автомобілем ОСОБА_2 , а зміна місць із ОСОБА_1 відбулася ще до підходу поліцейських.
2.3. Суд помилково ототожнив відсутність повної відеофіксації моменту зміни місцями із відсутністю самої цієї події, не врахувавши зафіксоване на відео похитування автомобіля та активний рух осіб у салоні.
2.4. Суд необґрунтовано визнав протокол про адміністративне правопорушення безумовним та беззаперечним доказом вини особи, хоча він є лише процесуальним документом про можливе вчинення правопорушення.
2.5. Суд дійшов хибного висновку, розцінивши перебування ОСОБА_1 на місці водія після зупинки та його стан на місці події як визнання факту керування, при цьому суд не врахував, що особа під час розгляду справи подала клопотання про закриття провадження, чим прямо заперечила факт керування.
2.6. Суд повністю проігнорував суттєві візуальні розбіжності у підписах ОСОБА_1 на різних процесуальних документах (протоколі, направленні на огляд та акті огляду), що викликає обґрунтовані сумніви щодо їх автентичності.
2.7. Суд залишив без оцінки порушення поліцейськими процедури огляду на стан сп`яніння, оскільки вони чинили психологічний тиск та змушували ОСОБА_1 виконувати дії (обертання навколо себе, хаотичне ходіння), які не передбачені жодними нормативними актами.
Враховуючи наведені обставини, просить оскаржену постанову скасувати, а провадження у справі закрити.
3. Провадження в апеляційному суді.
В судовому засіданні сторона захисту доводи апеляційної скарги підтримала просила її задовольнити. В суді досліджені відеозаписи подій.
4. Мотиви апеляційного суду.
4.1. Відмова від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку є порушенням вимог п. 2.5 ПДР України і містить склад ч. 1 ст. 130 КУпАП.
4.2. Факти і докази. 
В основу рішення належить покласти відеозапис, на якому зафіксовані події справи так, як вони відбувалися в дійсності. Даних про спотворення, монтажу запису немає.
4.2.1. Щодо керування. Апеляційний суд погоджується з висновками суду 1-ї інстанції про те, що автомобілем керував Апелянт.
По-перше. Як вбачається з відеозаписів з нагрудних камер поліцейських, після зупинки транспортного засобу працівник поліції негайно підійшов до автомобіля. На місці водія перебував Апелянт, автомобіль був з увімкненим двигуном та з освітленням. Часовий проміжок між зупинкою авто та підходом інспектора (а це 3-4 секунди після зупинки) був явно недостатнім для того, щоб дві дорослі людини фізично змогли повністю помінятися передніми місцями в салоні автомобіля без того, щоб це було явно та беззаперечно зафіксовано на відео. Показання Апелянта та свідків про зміну місць між водієм і пасажиром є фактично неспроможними, вони суперечать очевидності і суд 1-ї інстанції обгрунтовано їх не взяв до уваги. 
На думку апеляційного суду зафіксовані на відео факти виключають пояснення події, яке пропонує сторона захисту. 
По-друге. Перебування Апелянта на місці водія в ТЗ із працюючим двигуном та увімкненими освітлювальними приладами відразу ж після зупинки ТЗ на дорозі, де поведінка суб`єктів права врегульована ПДР, вказує на виконання ним функції водія і підпадає під законодавче визначення особи, яка керує чи керувала ТЗ. Апелянт в такому випадку зобов`язаний був пройти огляд відповідно до приписів п. 2.5 ПДР та ст. 266 КУпАП.
Такий огляд він пройти відмовився, а отже, його дії містять склад ч. 1 ст. 130 КУпАП (відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції), що правильно було констатовано судом першої інстанції.
По-третє. Ні Апелянт, ні свідки не заявляли, що ТЗ керував не Апелянт, а свідок ОСОБА_2 . Такі показання з`явилися пізніше під час розгляду справи в суді, вони суперечать очевидності і це ставить їх під розумний сумнів. 
По-четверте. Аргумент про те, що побачене стороною захисту на відео похитування кузова автомобіля є беззаперечним доказом зміни місцями водія та пасажира, є лише припущенням сторони захисту. Такі рухи можуть бути викликані будь-якими іншими діями осіб у салоні, проте об`єктивний факт залишається незмінним — у момент відкриття водійських дверцят за кермом ТЗ, який щойно рухався і міг рухатися далі (увімкнений двигун та освітлення) знаходився Апелянт.
4.2.2. Щодо відмови в проходженні медичного огляду.
На відеозаписі працівники поліції зупиняють автомобіль за допомогою проблискових маячків. Перевіривши документи, встановили, що в Апелянта відсутнє посвідчення водія. 
Працівники поліції запитали чи Апелянт готовий пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою опорно рухового тесту, Апелянт погодився. Пізніше поліцейські вказали про наявні в Апелянта ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, поведінка що не відповідає обстановці. Після чого запропонували пройти Апелянту огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу “Драгер”, Апелянт відмовився. Апелянт не заперечував факту керування транспортним засобом, свідки також не заявляли про це. Апелянту було роз`яснено його процесуальні права та право на адвоката.
Суд першої інстанції не ґрунтував своє рішення виключно на протоколі. Протокол оцінювався в сукупності з іншими належними доказами: відеозаписами, актом огляду та іншими матеріалами справи, що в комплексі підтверджують вину особи.
Працівники поліції діяли в межах своїх повноважень та відповідно до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння. Пропозиції поліцейських пройти огляд були чіткими та зрозумілими. Тестування на координацію рухів не суперечить процедурі з`ясування стану особи перед проведенням огляду на місці або направленням до медичного закладу.
Інші доводи висновків суду не спростовують.
5. Оцінки і рішення.
За наслідками розгляду апеляційний суд дійшов тих же висновків, що і суд першої інстанції. Апелянт був правомірно зупинений працівниками поліції, які виявили ознаки алкогольного сп`яніння, повідомили про це і пропонували пройти медичний огляд відповідно до п. 2.5. ПДР та вимог ст. 266 КУпАП на місці зупинки. Апелянт відмовився. Його дії містять склад ч. 1 ст. 130 КУпАП, що і констатовано в рішенні суду першої інстанції.
Доводи апеляційної скарги спростовані доказами, які є у справі. 
Рішення суду 1- ї інстанції законне, обґрунтоване, вмотивоване.
Підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу адвоката Венерського О.С. залишити без задоволення, а постанову Коломийського міськрайонного суду від 17.02.2026 щодо ОСОБА_1 без зміни.
Постанова не оскаржується.

Суддя          А.Ю. Малєєв