ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 березня 2026 року	Львів	Справа № 300/3334/25 пров. № А/857/35959/25	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Носа С.П., 
суддів Кухтея Р.В., Шевчук С.М.,
розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 31 липня 2025 року у справі №300/3334/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,-
суддя у І інстанції Гомельчук С.В.,
час ухвалення рішення не зазначено,
місце ухвалення рішення м. Івано-Франківськ,
дата складення повного тексту рішення не зазначено,

ВСТАНОВИВ:
У травні 2025 року ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі – ГУ ПФУ в Івано-Франківській області), Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі – ГУ ПФУ в Одеській області), у якому просив:
- визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Одеській області щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення, відповідно до пункту 7-1 розділу XV “Прикінцеві положення” Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” та скасувати рішення №092350009257 про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги від 25.02.2025;
- зобов`язати ГУ ПФУ в Одеській області нарахувати і виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення, відповідно до пункту 7-1 розділу XV “Прикінцеві положення” Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”;
- визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Івано-Франківській області щодо відмови у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 надбавки до пенсії у розмірі 20% за проживання у гірській місцевості відповідно до Закону України “Про статус гірських населених пунктів в Україні” з 27.11.2024;
- зобов`язати ГУ ПФУ в Івано-Франківській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 надбавки до пенсії у розмірі 20% за проживання у гірській місцевості відповідно до Закону України “Про статус гірських населених пунктів в Україні” з 27.11.2024.
В обґрунтування позову зазначено, що 17.02.2025 ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ в Івано-Франківській області із заявою про виплату 10 місячних пенсій. Однак, ГУ ПФУ в Одеській області прийнято рішення №092350009257 від 25.02.2025 про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги, у зв`язку із тим, що організації в яких працював заявник не відноситься до санітарно-курортних та профілактичних закладів МОЗ та установ державної чи комунальної власності. На думку позивача таке рішення є протиправним, оскільки для отримання грошової допомоги при виході на пенсію відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” особа має дотриматися певних вимог. А саме станом на день досягнення пенсійного віку працювати в установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. “ж” ст. 55 Закону України “Про пенсійне забезпечення”, пенсія має призначатися особі вперше, станом на день звернення за призначенням пенсії особа повинна мати страховий стаж для чоловіків 35 років на зазначених посадах. Стверджує, що Закон України “Основи законодавства України про охорону здоров`я” не ставить віднесення закладів до закладів охорони здоров`я у залежність від визначення форми їх власності, як і Перелік №909 не ставить право на зарахування стажу, який дає право на пенсію за вислугою років, у залежність від форми власності закладу охорони здоров`я, визначеного цим Переліком. Вважає, оскільки позивачем дотримано усі вимоги то він має право на виплату грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій.
Окрім того, на думку позивача ГУ ПФУ в Івано-Франківській області протиправно відмовило йому у призначені надбавки за проживання в гірському населеному пункті. Зазначає, що надбавка за проживання на території гірського населеного пункту є складовою частиною пенсії і підлягає обов`язковому нарахуванню та виплаті, а відсутність механізму виплати допомоги не може позбавляти позивача права на отримання належних йому сум допомоги. 
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 31 липня 2025 року адміністративний позов було задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Одеській області №092350009257 про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги від 25.02.2025.
Зобов`язано ГУ ПФУ в Одеській області нарахувати і виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення, відповідно до пункту 7-1 розділу XV “Прикінцеві положення” Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
Визнано протиправними дії ГУ ПФУ в Івано-Франківській області щодо відмови у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 надбавки до пенсії у розмірі 20% за проживання у гірській місцевості відповідно до Закону України “Про статус гірських населених пунктів в Україні” з 27.11.2024.
Зобов`язано ГУ ПФУ в Івано-Франківській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 надбавки до пенсії у розмірі 20% за проживання у гірській місцевості відповідно до Закону України “Про статус гірських населених пунктів в Україні” з 27.11.2024.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Вказане судове рішення оскаржено відповідачами.
ГУ ПФУ в Івано-Франківській області у своїй апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволені позову. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що судом першої інстанції помилково не враховано те, що питання визначення права на встановлення виплати надбавки до пенсії у розмірі 20% за проживання у гірській місцевості буде переглянуто з врахуванням вимог постанови Кабінету Міністрів України від 02.07.2025 № 793 та за наслідками прийнято відповідне рішення. Окрім того зазначає, що при розрахунку страхового стажу, що дає право на виплату грошової допомоги, встановлено, що періоди роботи спеціального стажу позивача згідно трудової книжки від 01.10.1986 НОМЕР_1 з 20.08.2013 по 23.02.2017 в ТЗОВ «Пансіонаті «Карпатські зорі» та з 24.02.2017 по даний час в Акціонерному товаристві «Укртрансгас» філія «Будівельно - монтажна фірма «Укргазпромбуд» Будівельно монтажне управління №4 не відноситься до санітарно-курортних та профілактичних закладів МОЗ та установ державної або комунальної форми власності, що згідно пункту 4 «Порядку страхового стажу, що дає право на призначення допомоги та її виплати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 №1191, дає право на призначення допомоги та її виплати.
ГУ ПФУ в Одеській області у своїй апеляційній скарзі також просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволені позову. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що відповідно до Переліку закладів охорони здоров`я, що затверджений наказом Міністерства охорони здоров`я № 385 від 28.10.2002, заклади охорони здоров`я поділяються на: 1. Лікувально-профілактичні заклади; 2. Санітарно-профілактичні заклади; 3. Фармацевтичні (аптечні) заклади; 4. Інші заклади; 5. Заклади медико соціального захисту; 6. Установи/заклади системи соціального захисту населення. Проте, ТзОВ "Пансіонат "Карпатській зорі" та АТ "Укртрансгаз" філія "Будівельно монтажна фірма "Укргазпромбуд" Будівельно-монтажне управління № 4 відсутні у переліку закладів охорони здоров`я. А тому, враховуючи те, що заклад, у якому працював позивач у періоди з 20.08.2013 по 23.02.2017 та з 24.02.2017 по теперішній час не належить до закладів охорони здоров`я, передбачених у розділі ІІ Переліку №909, робота у такому закладі не дає права на призначення пенсії за вислугу років, і як наслідок на призначення допомоги.
У відзиві на апеляційні скарги відповідачів ОСОБА_1 підтримав доводи, викладені у оскаржуваному судовому рішенні, заперечив обґрунтованість апеляційних вимог та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційні скарги – без задоволення. 
На підставі пункту 1 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Івано-Франківській області та з 27.11.2024 отримує пенсію за віком призначену відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, що підтверджується матеріалами справи.
17.02.2025 ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ в Івано-Франківській області із заявою про нарахування та виплату йому грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій.
За принципом екстериторіальності пенсійним органом, який розглядав заяву позивача, визначено ГУ ПФУ в Одеській області.
Рішенням ГУ ПФУ в Одеській області №092350009257 від 25.02.2025 позивачу відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги. Причиною відмови стало те, що організації, в яких працював заявник, не відноситься до санітарно-курортних та профілактичних закладів МОЗ та установ державної або комунальної власності.
Також 25.03.2025 позивач звернувся до ГУ ПФУ в Івано-Франківській області із заявою про проведення перерахунку пенсії з 27.11.2024 відповідно до ч.2 ст. 6 Закону України “Про статус гірських населених пунктів в Україні”.
ГУ ПФУ в Івано-Франківській області листом від 17.04.2025 повідомило, що п. 6 Прикінцевих положень Закону України “Про Державний бюджет України на 2025 рік” встановлено, що у 2025 році ч. 2 ст. 6 Закону України “Про статус гірських населених пунктів в Україні” застосовується у порядку та розмірах, встановлених КМУ. Звернено увагу, що станом на дату звернення КМУ не визначено порядок обчислення і розмір підвищення як жителю гірського населеного пункту.
Вважаючи такі відмови відповідачів протиправними, ОСОБА_1 звернувся з цим позовом до адміністративного суду.
Частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з приписами частини 3 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Перевіряючи рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправними дій ГУ ПФУ в Івано-Франківській області щодо відмови у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 надбавки до пенсії у розмірі 20% за проживання у гірській місцевості відповідно до Закону України “Про статус гірських населених пунктів в Україні” з 27.11.2024 та зобов`язання здійснити виплату такої надбавки, апеляційний суд виходить з наступного.
За змістом частини 1статті 5 Закон України «Про статус гірських населених пунктів в Україні» від 15.02.1995 № 56/95-ВР (далі - Закон № 56/95-ВР) статус особи, яка проживає і працює (навчається) на території населеного пункту, якому надано статус гірського, надається громадянам, що постійно проживають, постійно працюють або навчаються на денних відділеннях навчальних закладів у цьому населеному пункті, про що громадянам виконавчим органом відповідної місцевої ради видається посвідчення встановленого зразка.
За змістом підпункту 5 пункту 2.6. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 22-1, який затверджений постановою Правління ПФУ України від 25.11.2005 № 22-1, при призначенні до пенсій надбавок, допомог, додаткової пенсії, компенсації, пенсії за особливі заслуги перед Україною та підвищень відповідно надаються такі документи, зокрема, документи про надання статусу особи, яка проживає, працює (навчається) на території населеного пункту, якому надано статус гірського (для підвищення пенсії згідно зі статтею 6 Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні»).
Апеляційний суд, на підставі матеріалів справи встановив, що позивач має посвідчення серії НОМЕР_2 від 06.03.2008, яке видане Яремчанським міськвиконкомом, про те, що позивача є громадянином, який проживає на території гірського населеного пункту і має право на гарантії і пільги, встановлені Законом України «Про статус гірських населених пунктів в Україні». 
Також судом встановлено, що 25.03.2025 позивач звернувся до ГУ ПФУ в Івано-Франківській області із заявою про проведення перерахунку пенсії з 27.11.2024 відповідно до ч.2 ст. 6 Закону України “Про статус гірських населених пунктів в Україні”, однак листом від 17.04.2025 пенсійний орган повідомив, що п. 6 Прикінцевих положень Закону України “Про Державний бюджет України на 2025 рік” встановлено, що у 2025 році ч. 2 ст. 6 Закону України “Про статус гірських населених пунктів в Україні” застосовується у порядку та розмірах, встановлених КМУ. Звернено увагу, що станом на дату звернення КМУ не визначено порядок обчислення і розмір підвищення як жителю гірського населеного пункту.
Так, пунктом 6 Прикінцевих Положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» від 19.11.2024 № 4059-IX установлено, що у 2025 році частина друга статті 6 Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.
Конституційний Суд України неодноразово висловлював чітку правову позицію щодо неприпустимості внесення змін до інших законів через Закон про Державний бюджет України.
У Рішенні №6-рп/2007 від 09.07.2007 Конституційний Суд України зазначив, що законом про Державний бюджет не можна вносити зміни до інших законів, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, оскільки це створює протиріччя у законодавстві та може призвести до скасування або обмеження прав і свобод громадян.
Також у Рішенні №10-рп/2008 від 22.05.2008 Конституційний Суд України підкреслив, що внесення змін до законів України через закон про Державний бюджет, зокрема щодо статусу суддів, оплати праці та інших соціальних гарантій, є неконституційним, оскільки це призводить до звуження обсягу раніше встановлених гарантій.
Апеляційний суд зауважує, що Закон України «Про Державний бюджет України» є актом щорічної дії, який визначає основні показники доходів і видатків державного бюджету, а також напрями бюджетної політики на відповідний рік. Змістовно цей закон має обмежене регулююче призначення й не може використовуватись як засіб для внесення змін до чинного законодавства, тим більше до законів, які встановлюють права, обов`язки та гарантії громадян.
Відповідно до статей 6, 8, 19 та 92 Конституції України, законодавство України має відповідати принципам верховенства права, стабільності та юридичної визначеності. Зокрема, положення статті 92 Основного Закону чітко визначають, що виключно законами України визначаються права і свободи громадян, гарантії цих прав і свобод, а також основи соціального захисту.
Положення пункту 6 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік», відповідно до якого встановлено, що у 2025 році частина 2 статті 6 Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні» застосовується у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України фактично змінює зміст вказаної норми спеціального закону, надаючи уряду повноваження визначати порядок і розміри підвищення пенсій громадянам, які проживають у гірських населених пунктах.
Разом з тим, апеляційний суд зауважує, що на час звернення позивача із заявою про виплату надбавки до пенсії, Кабінет Міністрів України не прийняв жодного нормативно-правового акта на виконання пункту 6 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік».
Тому відповідач, мав керуватися частиною 2 статті 6 Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні», яка передбачає виплату надбавки до пенсії в розмірі 20% особам, які проживають на території гірських населених пунктів.
Водночас, суд відхиляє посилання відповідача на постанову КМУ від 02.07.2025 №793 «Деякі питання доплат, передбачених частиною 2 статті 6 Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні» у 2025 році», оскільки, ця постанова не була прийнята станом на дату виникнення спірних відносин, а тому не може бути застосовна до обставин даної справи.
Таким чином апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про порушення відповідачем права позивача на отримання підвищення до пенсії в розмірі 20%, як жителю гірського населеного пункту відповідно до частини 2 статті 6 Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні».
Щодо позовної вимоги про визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в Одеській області №092350009257 про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги від 25.02.2025 та зобов`язання нарахувати і виплатити грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення, відповідно до пункту 7-1 розділу XV “Прикінцеві положення” Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, апеляційний суд зазначає наступне.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом України від 09.07.2023 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі – Закон № 1058-IV).
Пунктом 7-1 розділ XV “Прикінцеві положення” Закону №1058-IV визначено, що особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення. Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року №1191 затверджено Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати (далі - Порядок № 1191).
Вказаний Порядок визначає умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 "Прикінцевих положень" Закону № 1058-IV.
Відповідно до п.2 Порядку №1191 до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" і "ж" статті 55 Закону №1788-ХІІ, що передбачені, зокрема, Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 року №909.
Пунктом 5 Порядку №1191 встановлено, що грошова допомога надається особам, яким, починаючи з 01 жовтня 2011 року призначається пенсія за віком відповідно до Закону №1058-IV та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону №1788-XII, і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.
За приписами пункту 6 Порядку для визначення розміру грошової допомоги враховується місячний розмір пенсії, обчислений згідно із статтями 27 і 28 Закону №1058-ІV, станом на день її призначення.
Відповідно до пункту 7 Порядку виплата грошової допомоги здійснюється органами Пенсійного фонду України одноразово у розмірі десяти місячних пенсій за рахунок коштів Державного бюджету України одночасно з першою виплатою пенсії, яка призначена до виплати.
З аналізу наведених норм законодавства слідує, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з: 1) наявністю у неї необхідного спеціального страхового стажу роботи на певних визначених законодавством посадах; 2) вихід на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, а також 3) неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону №1058-IV будь-якого іншого виду пенсії.
Як встановлено судом, позивач працював в ТОВ “Пансіонаті “Карпатські зорі” з 20.08.2013 по 23.02.2017, з 24.02.2017 по 02.01.2019 в санаторії "Карпати" Навчально-оздоровчого центру філії Управління магістральних газопроводів "Прикарпаттрансгаз" АТ "Укртрансгаз", з 02.01.2019 по 01.09.2019 в санаторії "Карпати" Навчально-оздоровчого центру, з 01.09.2019 по 01.11.2020 в навчально-оздоровчому центрі філії "Оператор газотранспортної системи України" АТ "Укртрансгаз", з 01.11.2020 по 01.08.2023 в навчально-оздоровчому центрі “Будівельно-монтажна фірма “Укргазпромбуд” Будівельно-монтажне управління №4 на посадах головного лікаря, лікаря ортопеда-травматолога.
Апеляційний суд звертає увагу, що ані ТОВ “Пансіонат “Карпатські зорі”, ані санаторій "Карпати" Навчально-оздоровчого центру філії Управління магістральних газопроводів "Прикарпаттрансгаз" АТ "Укртрансгаз" не є закладами чи установами державної або комунальної форми власності. 
А тому апеляційний суд приходить висновку, що позивач не має права на виплату грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до пункту 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-IV.
Суд першої інстанції на вищенаведені обставини уваги не звернув, у зв`язку із чим дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову у цій частині.
Таким чином, враховуючи, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення з неповним з`ясуванням обставин у вказаній справі, що призвело до неправильного вирішення справи в частині задоволення позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в Одеській області №092350009257 про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги від 25.02.2025 та зобов`язання нарахувати і виплатити грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення, відповідно до пункту 7-1 розділу XV “Прикінцеві положення” Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, відповідно до приписів статті 317 КАС України рішення суду першої інстанції в цій частині необхідно скасувати та ухвалити постанову у цій частині про відмову у задоволенні таких позовних вимог.
Згідно зі статтею 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення зокрема є, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Керуючись статтями 243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області задовольнити частково.
Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 31 липня 2025 року у справі № 300/3334/25 скасувати в частині задоволення позовної вимоги про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №092350009257 про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги від 25.02.2025 та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській нарахувати і виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення, відповідно до пункту 7-1 розділу XV “Прикінцеві положення” Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, та прийняти в цій частині постанову, якою в задоволення позову відмовити.
У решті рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 31 липня 2025 року у справі № 300/3334/25 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	С. П. Нос 	
судді	 	Р. В. Кухтей 	
 	 	С. М. Шевчук