ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

16 квітня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/28329/25	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Головко О.В. (доповідач),
суддів: Ясенової Т.І., Суховарова А.В., 

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області 
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2025 року (суддя Боженко Наталія Василівна) в адміністративній справі 
за позовом  ОСОБА_1 
до  Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області 
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, 

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просить: визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області від 21.08.2025 № 045750033973 щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні у пенсії за вислугу років; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області призначити з 14.08.2025 ОСОБА_1 , пенсію за вислугу років на підставі заяви про призначення пенсії, поданої в межах строку звернення.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2025 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 21.08.2025 № 045750033973, яким ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо неналежного розгляду заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії від 14.08.2025. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 14.08.2025 з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні, та прийняти рішення згідно з вимогами законодавства. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області подало апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове судове рішенням, яким у задоволенні позову відмовити повністю. 
Апеляційна скарга ґрунтується на тому, що судом першої інстанції не надано належної оцінки обставинам справи та нормам чинного законодавства, що призвело до прийняття невірного рішення. Зазначає, що позивачем не було надано документів, що підтверджують роботу на посадах, що дають право на пенсію за вислугу років.
Відзив на апеляційну скаргу не подавався.
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, суд апеляційної інстанції дійшов таких висновків. 
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 14.08.2025 звернулась до ПФУ з заявою про призначення пільгової пенсії за вислугу років.
Заява в порядку перерозподілу була передана для розгляду до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, яким прийнято рішення № 045750033973 від 21.08.2025 про відмову в призначенні пенсії за віком на за вислугу років.
Згідно з названим рішенням: вік заявниці 56 років. Працює. Страховий стаж особи становить 40 років 9 місяців 29 днів. Результати розгляду документів, доданих до заяви: за наданими документами та за даними індивідуальних відомостей про застрахованих осіб, до страхового стажу зараховані всі періоди; заявницею документів, що підтверджують роботу на посадах, що дають право на пенсію за вислугу років не надано. 
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що згідно з трудовою книжкою від 17.06.1987 НОМЕР_1 позивач працювала контролером на виробництві. Така робота дійсно не згадується в ст. 55 Закону № 1788-XII, а тому позивач не має права на призначення пенсії за вислугу років. Водночас, відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють чи прийняті (вчинені) вони: з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано (п. 2); обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) (п. 3); добросовісно (п. 5); розсудливо (п. 6); пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) (п. 8). Суд констатує, що відповідач не дотримався вищевказаних вимог до своєї діяльності, адже ані положення ст. 80-84 Закону № 1788-XII, ані положення ст. 44-45 Закону № 1058-IV не обмежують відповідача при визначенні права особи на пенсію можливістю перевіряти лише право на пенсію того виду, який вказано в заяві. Навпаки, приписи п. 4.2. Порядку № 22-1 скоріше є втіленням положень ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України та орієнтують органи Пенсійного фонду України на соціальний підхід до громадян при їх зверненні за призначенням пенсії. Більш того, п. 4.7. Порядку № 22-1 фактично прямо про це вказує, передбачаючи всебічне, повне і об`єктивне дослідження поданих документів для установлення права особи на пенсію. Будь-яке застереження (наприклад, «право на пенсію лише того виду, який вказано в заяві»), яке б виправдовувало дії відповідача, ця або будь-яка інша норма права не містить. Так, займані позивачем посади згадуються в Списках, тобто – в неї хоча й не має вислуги років згідно ст. 55 Закону № 1788-XII, однак може бути в наявності пільговий стаж по Спискам виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, що вбачається з наявних у відповідача документів. За таких обставин самообмеження щодо аспекту дослідження заяви позивача про призначення пенсії (перевірка лише наявності вислуги, а не загальна перевірка права особи на пенсію, в т.ч. будь-якого іншого виду пенсії) зумовлює порушення права особи на пенсійне забезпечення.
В апеляційній скарзі відповідач не спростовує такі висновки суду першої інстанції, не зазначає та не доводить, що спірне рішення ПФУ було прийнято обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а підстави для повторного розгляду заяви позивача відсутні.
Більш того апеляційна скарга взагалі не містить доводи відповідача щодо неправильності висновків суду першої інстанції або невірне застосування норм матеріального права. 
Доводи апеляційної скарги зводяться до цитування норм законодавства та відсутності у позивача права на пенсію за вислугу років.
Статтею 308 КАС України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
З огляду на вищенаведене, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, адже остання не спростовує правильність висновків суду першої інстанції. 
Враховуючи наведене, колегія суддів доходить висновку, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 243, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України суд, 
п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області залишити без задоволення. 
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2025 року в адміністративній справі № 160/28329/25 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з 16 квітня 2026 року та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повної постанови у випадках, передбачених статтею 328 КАС України.
Повна постанова складена 16 квітня 2026 року. 

Головуючий - суддя О.В. Головко 

суддя Т.І. Ясенова 

суддя А.В. Суховаров