СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/26695/25
пр. № 2/759/3781/26
08 квітня 2026 року м. Київ Святошинський районний суд м. Києва 
у складі: головуючого судді Ул`яновської О.В.,
секретаря судового засідання Косінської І.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві без виклику сторін у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовними вимогами ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми інфляційних втрат та 3% річних від простроченої суми боргу,
ВСТАНОВИВ:
І. Позиція сторін у справі
у листопаді 2025р. до суду надійшла вищезазначена позовна заява, позивач просить суд ухвалити рішення, яким стягнути із ОСОБА_2 заборгованість у розмірі 56430грн 75 коп., а також судові витрати по справі.
Позовні вимоги обгрунтовує тим, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 01.04.2020 за №759/3112/20 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_1 завданих збитків в розмірі 103 664 грн73коп., судовий збір 1036 грн45коп. та витрати на правничу допомогу 18057 грн 40коп., а всього 122758 грн. 58коп.
05.11.2020 року, приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Корецькою І.Н. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_4 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_1 завданих збитків в розмірі 103664грн 73коп., судовий збір 1036грн 45коп. та витрати на правничу допомогу 18057грн 40коп., а всього 122758грн 58коп.
30.05.2023 року Святошинським районним судом м. Києва було ухвалено рішення по справі №759/5414/23 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_1 трьох процентів річних у розмірі 10497 грн 06коп, інфляційні витрати у розмірі 56761грн 71коп.
16.10.2023 року, приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Семеновим Р.А. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_3 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_1 трьох процентів річних у розмірі 10 497грн06 коп., інфляційні витрати у розмірі 56761грн 71коп., витрати на правничу допомогу у розмірі 11 917 грн.50 коп. та судовий збір у розмірі 1073грн 60коп., а всього 80249грн 87коп.
Відповідач не виконував судового рішення в добровільному порядку, не сплатив заборгованості за рішенням.

ІІ. Процесуальні дії і рішення суду
відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.11.2025 справу передано в провадження судді Ул`яновської О.В. (а.с. 41-42).
Ухвалою Святошинстького районного суду м.Києва від 11.11.2025 р. відкрито провадження у справі за вказаним позовом у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяв (а.с.44-45).
Відповідно до ст. 274 Цивільного процесуального кодексу України в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.
Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Відповідно до ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим

ІІІ. Фактичні обставини справи
судом встановлено, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 01.04.2020 за №759/3112/20 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_1 завданих збитків в розмірі 103 664 грн73коп., судовий збір 1036 грн45коп. та витрати на правничу допомогу 18057 грн 40коп., а всього 122758 грн. 58 коп.(а.с.7-8).
05.11.2020 року, приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Корецькою І.Н. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_4 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_1 завданих збитків в розмірі 103664грн 73коп., судовий збір 1036 грн 45 коп. та витрати на правничу допомогу 18057 грн 40 коп., а всього 12275 8грн 58 коп.(а.с.9).
30.05.2023 року Святошинським районним судом м. Києва було ухвалено рішення по справі №759/5414/23 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_1 трьох процентів річних у розмірі 10497 грн 06 коп., інфляційні витрати у розмірі 56761грн 71коп. (а.с.21-23)
16.10.2023 року, приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Семеновим Р.А. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_3 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_1 трьох процентів річних у розмірі 10 497грн06 коп., інфляційні витрати у розмірі 56761грн 71коп., витрати на правничу допомогу у розмірі 11 917 грн.50 коп. та судовий збір у розмірі 1073грн 60коп., а всього 80249грн 87коп.(а.с.24).

ІV. Позиція суду та оцінка аргументів учасників розгляду 
відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Згідно частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.
За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.
Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Частиною другою ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 04.06. 2019 року у справі № 916/190/18.
Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати та три відсотки річних від простроченої суми.
Норми ст. 625 ЦК України спрямовані в першу чергу на те, щоб внаслідок неправомірних дій боржника (прострочення) право власності кредитора не було порушене, оскільки внаслідок знецінення національної грошової одиниці купівельна спроможність коштів, які б кредитор міг одержати за належного виконання боржником своїх грошових зобов`язань, буде значно меншим, що має відповідно наслідком зменшення майнового блага кредитора.
Крім того, невиконання або неналежне виконання боржником свого грошового зобов`язання не може бути залишене без реагування та застосування до нього міри відповідальності, оскільки б це суперечило загальним засадам цивільного законодавства, якими є справедливість, добросовісність та розумність (ст. 3 Цивільного кодексу України).
Тому, оскільки застосування індексу інфляції до суми боргу фактично має на меті одержання кредитором того, на що він розраховував одержати у разі належного виконання боржником грошового зобов`язання, то стягнення 3% річних є тою мірою відповідальності, яку боржник зобов`язаний понести за неналежне виконання свого грошового зобов`язання.
Отже, сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як і інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.04.2018 року по справі № 910/10156/17 (провадження № 12-14гс18) зазначила, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01.06.2016 у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі.
Відповідно до розрахунку представника позивача прострочення грошового зобов`язання становить 873 дні , 41880 грн 88 коп.- інфляційне збільшення та 14 549грн 87 коп. 3 % річних , а всього 56430грн 75 коп.
Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву та не спростував наданий розрахунок представником позивача.
Згідно із ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, тобто рішення суду може грунтуватись лише на тих доказах, які були предметом дослідження і оцінки судом-ч. 6 ст.81 ЦПК України.
Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
У відповідності до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з"ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.
Враховуючи вищенаведене, суд на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, приходить до переконання, що позовні вимоги ФОП ОСОБА_1 підлягають задоволенню шляхом стягнення з ОСОБА_2 3% річних у розмірі 14549грн 87коп. та інфляційні втрати у розмірі 41880 грн 88коп.

V. Розподіл судових витрат між сторонами
відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно положень ч. 1, 2 статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (ч. 3 ст. 137 ЦПК України)
Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу.
Витрати на правову допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій тощо).
Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
25.05.2024р. між АО «Адвокатус» в особі Голови адвоката Хобти Ю.М. та ФОП ОСОБА_3 було укладено договір № 25-05 про надання правової (правничої) допомоги(а.с. 35-36).
Відповідно до п.3 додаткової угоди № 1 від 25.05.2024р. актом приймання-передачі правової (правничої) допомоги до договору про надання правової (правничої) допомоги № 25-05 від 25.05.2024р. кошти у розмірі 16352 грн 00 коп. були оплачені готівкою АО «Адвокатус», що також підтверджується квитанцією до прибуткового ордеру № 1 від 18.10.2025р.
Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 16352 грн 00коп. витрати на правничу допомогу, що підтвердженні матеріалами справи.
Крім того, у відповідності до вимог ч.2 ст.141 ЦПК України з відповідача слід стягнути в користь позивача 1211 грн 20 коп. сплаченого судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 89, 259, 263-265, 268, 273, 289, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст.509, 526, 599, 611, 625 Цивільного кодексу України, суд
УХВАЛИВ:
позовні вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми інфляційних втрат та 3% річних від простроченої суми боргу задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 - 3 % річних у розмірі 14 549 (чотирнадцять тисяч п`ятсот сорок дев`ять) грн 87 коп. та інфляційні втрати у розмірі 41880 (сорок одна тисяча вісімсот вісімдесят ) грн 88 коп., а всього 56430 (п`ятдесят шість тисяч чотириста тридцять) грн 75 коп.
Стягнути з ОСОБА_2 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 витрати на правову (правничу) допомогу у розмірі 16352 (шістнадцять тисяч триста п`ятдесят дві) грн 00 коп. та судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одиннадцять) грн 20 коп., а всього 17563 (сімнадцять тисяч п`ятсот шістдесят три) грн 20 коп.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 цього Кодексу.
Суддя: О.В. Ул`яновська