ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 березня 2026 року	Львів	Справа № 500/692/25 пров. № А/857/23874/25	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
судді-доповідача Іщук Л. П.,
суддів Обрізка І. М., Пліша М.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 15 травня 2025 року (головуючий суддя Дерех Н.В., м. Тернопіль) у справі № 500/692/25 за адміністративним позовом ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_1 про стягнення суми матеріальної шкоди завданої державі, 
в с т а н о в и в :
ІНФОРМАЦІЯ_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить визнати протиправними дії ОСОБА_1 , які завдали шкоду державі у сумі 557947 грн; зобов`язати ОСОБА_1 повернути на користь ІНФОРМАЦІЯ_1 шкоду, завдану державі, у сумі 557947 грн.
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 15 травня 2025 року позов задоволено.
Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач оскаржив його в апеляційному порядку, вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права, а також не досліджено обставини, що мають значення для справи.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що помічник начальника територіального центру комплектування та соціальної підтримки з правової роботи - начальник юридичної служби ІНФОРМАЦІЯ_3 , надав рапорти на сплату судового збору на 21 день від отримання першого із зазначених судових рішень (з 30 днів, передбачених законодавством на подання апеляції), знаючи при цьому, про постійне вкрай обмежене фінансування на судові витрати з боку забезпечуючого фінансового органу, тобто, по суті, проявив бездіяльність. Даний факт, на думку скаржника, свідчить про недотримання вимог пп. 4.4 Інструкції з організації претензійної та позовної роботи, самопредставництва, представництва інтересів Міністерства оборони України та Збройних Сил України у судах та інших державних органах, виконання судових рішень, затвердженої Наказом Міністерства оборони України від 30.12.2016 року № 744. Звертає увагу на невідповідність даних службового розслідування дійсності, серед іншого, що стосується справ №580/4073/24, №58012202/23, №580/4074/24. Вказує на порушення позивачем його прав як особи, стосовно якої проводилось службове розслідування, зокрема, відповідачу не повідомили підстави проведення службового розслідування; не ознайомили з його правами та обов`язками під час проведення службового розслідування; не надали можливості: давати пояснення, подавати документи, які стосуються службового розслідування, вимагати опитування (додаткового опитування) осіб, які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення; долучати копії документів, які стосуються службового розслідування до власних пояснень; порушувати клопотання про витребування та долучення нових документів, видань, інших матеріальних носіїв інформації; висловлювати письмові зауваження та пропозиції щодо проведення службового розслідування, дій або бездіяльності посадових (службових) осіб, які його проводять; не ознайомили ОСОБА_1 з актом службового розслідування після розгляду командиром (начальником).
Просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначив, що за результатами розглянутих матеріалів справ, пояснень посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_4 , начальник ІНФОРМАЦІЯ_4 наказом №392 від 04.11.2024 року "Про результати службового розслідування за фактом невжиття заходів забезпечення належного захисту інтересів в судах", притягнув колишнього начальника сектору соціальних виплат - головного бухгалтера підполковника ОСОБА_1 у справах №580/4073/24, №580/12202/23, №580/4074/24 до матеріальної відповідальності, так як він своєю бездіяльністю наніс шкоду державі у розмірі 557947 грн. Звертає увагу, відповідач не вчиняв жодних дій, а отже своєю пасивною поведінкою відповідач використав принцип “мовчазної згоди”, погодившись з наказом про результати проведеного службового розслідування, який набрав законної сили.
Оскільки апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний суд відповідно до вимог пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України розглядає справу в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.
З матеріалів справи встановлено, що згідно з Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (по стройовій частині) №277 від 31.08.2024 ОСОБА_1 з 31.08.2024 виключено зі списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_1 та всіх видів забезпечення.
Відповідно до вимог статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 №608 (зі змінами), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.12.2017 №1503/31371, телеграми оперативного командування “ ІНФОРМАЦІЯ_5 ” вих.№502/15/9035 від 07.10.2024 року, наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 11.10.2024 року №358 “Про призначення службового розслідування за фактом невжиття заходів забезпечення належного захисту інтересів ІНФОРМАЦІЯ_1 в судах, рішень судів, які не були оскаржені у встановленому порядку, у тому числі, через неправильне оформлення документів або через несплату судового збору у справах №580/2418/24, №580/1805/24, №580/4073/24, №580/12202/23, №580/4074/24, №620/4825/24, №580/5316/24, заступником начальника територіального центру комплектування та соціальної підтримки з психологічної підтримки персоналу – начальником відділу психологічної підтримки персоналу підполковником ОСОБА_2 було проведено службове розслідування з метою встановлення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини осіб, чиї дії або бездіяльність призвели до правопорушення.
За результатом проведеного службового розслідування уповноваженими працівниками ІНФОРМАЦІЯ_1 складено Акт №139/а, яким, серед іншого, запропоновано вважати дії начальника сектору соціальних виплат - головного бухгалтера підполковника ОСОБА_1 , протиправними та такими, що нанесли шкоду державі у розмірі 557947,00 грн. у зв`язку із неналежним виконанням ним обов`язків у вигляді службової бездіяльності, ОСОБА_1 звільнений з військової служби відповідно до наказу командувача військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_5 " (по особовому складу) від 19.08.2024 №652).
04.11.2024 начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 (з адміністративно-господарської діяльності) прийнято наказ №392 "Про результат службового розслідування за фактом невжиття заходів забезпечення належного захисту інтересів в судах". Цим наказом вирішено вважати дії начальника сектору соціальних виплат - головного бухгалтера підполковника ОСОБА_1 протиправними та такими, що нанесли шкоду державі у розмірі 557947,00 грн. у зв`язку із неналежним виконанням ним обов`язків у вигляді службової бездіяльності (звільнений з військової служби відповідно до наказу командувача військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_5 " по особовому складу) від 19.08.2024 №652; помічнику начальника територіального центру комплектування та соціальної підтримки з правової роботи - начальнику юридичної служби відповідно до статті 12 Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" організувати роботу щодо стягнення з колишнього начальника сектору соціальних виплат - головного бухгалтера підполковника ОСОБА_1 коштів у сумі 557947 грн. 
Листом ІНФОРМАЦІЯ_1 від 28.11.2024 №1021/15/1833 відповідача повідомлено про притягнення ОСОБА_1 до матеріальної відповідальності за результатами вказаного вище службового розслідування. 
Позивач, вважаючи протиправними дії ОСОБА_1 , які завдали шкоду державі у сумі 557947 грн. з метою стягнення цих коштів ( шкоди державі ), звернувся з даним позовом до суду.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що доказів звернення відповідача до позивача з вимогою щодо ознайомлення з матеріалами службового розслідування, наказом за результатами проведеного службового розслідування, подання відповідних скарг до позивача, чи поданих ОСОБА_1 позовних заяв про скасування чи визнання нечинним наказу за результатами проведеного службового розслідування відповідачем не надано, відтак такий повинен сплатити на користь позивача матеріальну шкоду в розмірі 557947,00 грн.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.
Статтею 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 20.07.2006 у справі «Сокуренко і Стригун проти України» вказав, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з … питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів …». Суд дійшов висновку, що національний суд не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом, і, таким чином, не міг вважатися судом, «встановленим законом».
Згідно із частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 4 КАС України публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.
Право на звернення до адміністративного суду, згідно ч.1 ст.5 КАС України, має кожна особа, яка вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Статтею 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється, зокрема, на спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
До компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
Отже, виходячи з аналізу наведених норм, відповідачем у справах, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, є суб`єкт владних повноважень, а право на звернення до адміністративного суду належить фізичним та юридичним особам. 
Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте, сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.
Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 у справі №813/6286/15.
Згідно з ч. 5 ст. 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.
Отже, адміністративні суди можуть розглядати вимоги про відшкодування шкоди лише за наявності таких умов: вимоги мають стосуватися шкоди, завданої лише суб`єктом владних повноважень; такі вимоги мають бути поєднані з вимогою про визнання протиправними рішення, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.
В іншому випадку вимоги про відшкодування шкоди відповідно до частини п`ятої ст. 21 КАС України вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.
З матеріалів справи вбачається, що спірні правовідносини стосуються стягнення позивачем – ІНФОРМАЦІЯ_6 матеріальної шкоди, завданої державі, з відповідача – фізичної особи, працівника ТЦК та СП – ОСОБА_1 .
Предметом даного спору є вимога стягнути на користь ІНФОРМАЦІЯ_1 шкоду, яка завдана ОСОБА_1 державі, в розмірі 557947 грн.
Тобто, спірні правовідносини у даній справі стосуються стягнення матеріальної шкоди, завданої працівником установи – фізичною особою у зв`язку з виконанням ним трудової функції, а отже такі відносини не є публічно – правовими, а така вимога має вирішуватися в порядку цивільного судочинства.
Для розгляду адміністративним судом вимог про стягнення шкоди такі вимоги мають бути заявлені у взаємозв`язку з вимогами, передбаченими частиною першою ст. 5 КАС України.
Відсутність у позові поряд з вимогою про відшкодування шкоди вимоги вирішити публічно-правовий спір виключає можливість розгляду даної справи в порядку адміністративного судочинства.
За такого правового регулювання та встановлених у справі обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що оскільки відносини не є публічно - правовими, а стосуються стягнення матеріальної шкоди з відповідача – фізичної особи, отже спір у цій справі має вирішуватися в порядку цивільного судочинства.
Дані обставини залишились поза увагою суду першої інстанції.
Колегія суддів також звертає увагу, що відповідно до ч.4 ст.5 КАС України право звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень є виключним і здійснюється лише у випадках, передбачених Конституцією та законами України.
Згідно з вимогами пункту 1 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Згідно із статтею 319 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.
Таким чином, враховуючи те, що даний спір не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржуване рішення суду слід скасувати і закрити провадження у справі.
Керуючись статтями 238, 239, 311, 315, 319, 321, 322, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 15 травня 2025 року у справі № 500/692/25 скасувати.
Провадження у адміністративній справі за позовом ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди, завданої державі, закрити.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя	 	Л. П. Іщук 	
судді	 	І. М. Обрізко 	
 	 	М.А. Пліш