ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 лютого 2026 року	Львів	Справа № 260/402/22 пров. № А/857/41256/25	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача: Гінди О.М.,
суддів: Заверухи О.Б., Мандзія О.П.,
розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2025 року (головуючий суддя: Луцович М.М., місце ухвалення – м. Ужгород) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,–
встановив:
рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 19 березня 2024 року задоволено частково позовні вимоги ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії:
1) визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо ненарахування (нарахування у меншому розмірі) та невиплати індексації грошового забезпечення в належному розмірі за період з 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року, із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008 року;
2) зобов`язано Військову частини НОМЕР_1 Національної гвардії України вчинити дії щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення (з врахуванням раніше виплачених сум), із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року - січень 2008 року;
3) визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо ненарахування (нарахування у меншому розмірі) та невиплати індексації грошового забезпечення в належному розмірі за період з 01 березня 2018 року по 11 листопада 2021 року, із урахуванням базового місяця березень 2018 року та без застосування абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078;
4) зобов`язано військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по 11 листопада 2021 року, із урахуванням базового місяця березень 2018 року відповідно до вимог абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078, з урахуванням фактично виплачених сум;
5) в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
У подальшому, представником позивача до суду першої інстанції подано заяву про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення шляхом подання у встановлений судом строк звіту про виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 19.03.2024 у справі № 260/402/22.
Заява обґрунтована тим, що відповідач у добровільному порядку у повному обсязі не виконав рішення суду, яке набрало законної сили. Так, зі змісту наданого розрахунку відповідачем вбачається, що військова частина НОМЕР_1 розрахувала розмір індексації грошового забезпечення за період 01.12.2015 по 28.02.2018 включно з урахуванням січня 2008 року як місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) та була зобов`язана виплатити індексацію грошового забезпечення за зазначений період у сумі 85 927,84 грн, за вирахуванням раніше виплаченої індексації у сумі 4 534,90 грн. Натомість, з урахуванням збільшення премії позивача та встановлення щомісячної додаткової грошової винагороди на підставі розпорядження Головного управління Національної гвардії України від 04.02.2016 № Р-5, військова частина НОМЕР_1 фактично виплатила позивачу індексацію грошового забезпечення лише у сумі 454,36 грн. На переконання позивача, наведене підтверджує факт невиконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 19 березня 2024 року у справі № 260/402/22 у повному обсязі.
Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2025 року у задоволенні заяви представника позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду в адміністративній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії відмовлено.
З цією ухвалою суду першої інстанції не погодився позивач та оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає, що така прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просить її скасувати та направити справу до суду першої інстанції для подальшого вирішення питання прийняття звіту про виконання рішення суду.
Обґрунтовуючи апеляційні вимоги покликається на те, що не є обґрунтованими висновки суду першої інстанції, що позивач може реалізувати своє право на належне виконання рішення суду, через органи виконавчої служби, оскільки наявність такого права не позбавляє позивача права звертатися до суду в порядку статті 382 КАС України
У відповідності до ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.
Враховуючи вимоги цієї статті, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що цю справу слід розглядати без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами, оскільки відсутні клопотання від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких мотивів.
Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що виконання рішення суду у справі № 260/402/22 має здійснюватися в примусовому порядку, державний виконавець володіє достатнім обсягом повноважень впливу на боржника з метою забезпечення його виконання.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.
Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
У силу приписів статті 14 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковими до виконання, тоді як невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.
Оскільки резолютивна частина рішення є завершальною і відображає результат вирішення справи адміністративної юрисдикції та містить чіткі та вичерпні висновки щодо всіх вимог, які були предметом позову, тому виконання рішення суду, яке набрало законної сили, повинно реалізовуватись у визначений судом спосіб.
Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.
Виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатись як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції» суд підкреслив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як невід`ємна частина судового розгляду. Здійснення права на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру було б ілюзорним, якби внутрішня правова система допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося б на шкоду однієї зі сторін (п. 40).
Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 6 вересня 1978 року у справі «Класс та інші проти Німеччини», із принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури.
Отже, обов`язковою складовою судового процесу є фактичне втілення судових присуджень у певні матеріальні блага, яких особа була протиправно позбавлена до отримання судового захисту.
Таким чином, судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок. Це означає, що особа, якій належить виконати судовий акт, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.
Відповідно до ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 382 КАС України, суд, який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення, за письмовою заявою особи, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, або за власною ініціативою може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
В адміністративних справах з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту та пільг за письмовою заявою заявника суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати звіт про виконання судового рішення.
Згідно ч. ч. 1-2 ст. 382-1 КАС України, суд розглядає заяву про зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення (крім заяви, передбаченої частиною п`ятою статті 382 цього Кодексу) протягом десяти днів з дня її надходження в порядку письмового провадження, а за ініціативою суду чи клопотанням заявника - у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду, не перешкоджає судовому розгляду.
За наслідками розгляду заяви суд постановляє ухвалу про її задоволення або відмову у задоволенні та зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
З наведених правових норм, рішення суду, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, а виконання рішення забезпечується, зокрема, і шляхом встановлення судового контролю у виді подання звіту про виконання судового рішення.
Разом з тим, на думку суду апеляційної інстанції, встановлення судового контролю за виконанням судових рішень є заходом превентивного впливу на відповідача у справі з метою своєчасного виконання своїх зобов`язань у межах відповідної справи.
Тобто, встановлення судового контролю за виконанням судового рішення по суті позовних вимог попереджує неналежне виконання відповідачем обов`язків, що виникли внаслідок задоволення позовних вимог позивача.
Суд апеляційної інстанції вказує на те, що зазначені процесуальні дії є диспозитивним правом суду, яке може використовуватись в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджуються належними та допустимими доказами.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 19 березня 2024 року, яке залишене без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 05.12.2024, задоволено частково позовні вимоги, зокрема:
зобов`язано Військову частини НОМЕР_1 Національної гвардії України вчинити дії щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення (з врахуванням раніше виплачених сум), із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року - січень 2008 року;
зобов`язано військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по 11 листопада 2021 року, із урахуванням базового місяця березень 2018 року відповідно до вимог абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078, з урахуванням фактично виплачених сум.
На виконання цього судового рішення, відповідач, 25.02.2024 здійснив виплату заборгованості з індексації грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року включно у сумі 454,36 грн (з утриманням військового збору), що підтверджується випискою по надходженням по картці/рахунку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та розрахунком нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 ОСОБА_1 згідно рішення суду справа № 260/402/22 від 19.03.2024.
Зі змісту наданого розрахунку вбачається, що військова частина НОМЕР_1 розрахувала розмір індексації грошового забезпечення за період 01.12.2015 по 28.02.2018 включно з урахуванням січня 2008 року як місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця), а саме: грудень 2015 року – 2302,64 грн, січень-квітень 2016 року – 2359,14 грн щомісячно, травень 2016 року – 2482,40 грн, червень-листопад 2016 року – 2710,05 грн щомісячно, грудень 2016 року – лютий 2017 року – 3177,60 грн щомісячно, березень-квітень 2017 року – 3360,00 грн щомісячно, травень 2017 року – 3536,40 грн, червень-серпень 2017 року – 3730,06 грн щомісячно, вересень листопад 2017 року – 3896,78 грн щомісячно, грудень 2017 року – лютий 2018 року 4258,75 грн щомісячно.
Таким чином, військова частина НОМЕР_1 була зобов`язана виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за зазначений період у сумі 85 927,84 грн, за вирахуванням раніше виплаченої індексації у сумі 4 534,90 грн.
Також, військова частина НОМЕР_1 не виконала рішення суду в частині нарахування та виплати ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по 11 листопада 2021 року, із урахуванням базового місяця березень 2018 року відповідно до вимог абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078, з урахуванням фактично виплачених сум
Відмовляючи у задоволенні заяви про встановлення судового контролю, суд першої інстанції виходив з того, що виконання рішення суду у справі № 260/402/22 має здійснюватися в примусовому порядку, державний виконавець володіє достатнім обсягом повноважень впливу на боржника з метою забезпечення його виконання.
Однак, суд апеляційної інстанції вважає такі висновки суду першої інстанції помилковими, оскільки, у відповідності до 382 КАС України, дії виконавця вчинені в межах виконавчого провадження, жодним чином не впливають на можливість подання позивачем заяви про встановлення судового контролю шляхом подання у встановлений судом строк звіту про виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 19.03.2024 у справі № 260/402/22.
Отже, за встановлених обставин, у контексті наведених вимог законодавства, яким врегульовані спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції вважає, що висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду в адміністративній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії є передчасним.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні заяви, допустив невідповідність своїх висновків обставинам справи та неправильно застосував норми процесуального права, що відповідно до приписів ст. 317 КАС України є підставою для скасування судового рішення, прийняття нової постанови.
Крім цього, враховуючи Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення положень про судовий контроль за виконанням судових рішень» від 21.11.2024 № 4094-IX, яким доповнено КАС України статтею ст. 381-1 такого змісту: «Судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснює суд, який розглянув справу як суд першої інстанції», з огляду на неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання щодо встановлення судового контролю за виконанням рішення суду та відповідно до пункту 4 частини першої статті 320 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне направити справу до суду першої інстанції для вирішення питання про встановлення судового контролю у цій справі.
Керуючись ст. ст. 311, 320, 321, 322, 325, 328, КАС України, суд –
постановив:
апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2025 року у справі № 260/402/22 – скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає. 

Головуючий суддя	 	О. М. Гінда 	
судді	 	О. Б. Заверуха 	
 	 	О. П. Мандзій