Справа № 761/29695/25
Провадження №1-кп/761/776/2026

В И Р О К
іменем України

02 березня 2026 року місто Київ
Шевченківський районний суд міста Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарях судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні, в залі Шевченківського районного суду міста Києва, обвинувальний акт та угоду про визнання винуватості у кримінальному провадженні № 62025100120000372, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.06.2025, за обвинуваченням
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Курахове Мар`їнського району Донецької області, українця, громадянина України, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28 ч. 3 ст. 365 Кримінального кодексу України (далі - КК України),
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
установив:
І. Історія провадження.
16.07.2025 до Шевченківського районного суду міста Києва від прокурора відділу організації процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтриманням публічного обвинувачення управління організації процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтриманням публічного обвинувачення, організації виконання рішень ЄСПЛ Департаменту протидії порушенням прав людини у правоохоронній та пенітенціарній сферах Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 надійшов (вхід. № 74036) обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 62025100120000372, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.06.2025, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28 ч. 3 ст. 365 КК України.
Разом з обвинувальним актом до суду скеровано угоду від 15.07.2025 про визнання винуватості, укладену між прокурором відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 та обвинуваченим ОСОБА_4 , за участі захисника ОСОБА_6 .
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи № 761/29695/25 між суддями Шевченківського районного суду міста Києва від 16.07.2025 для розгляду справи визначено головуючого суддю ОСОБА_1 .
Ухвалою суду від 17.07.2025 призначено підготовче судове засідання у зазначеному кримінальному провадженні.
II. Формулювання обвинувачення та стаття закону України про кримінальну відповідальність, яка передбачає кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа.
Так, установлено, що старшого прапорщика внутрішньої служби ОСОБА_4 наказом № 139/ОС-22 від 30.06.2022 начальника державної установи «Київський слідчий ізолятор» призначено на посаду молодшого інспектора 2-ої категорії відділу режиму і охорони, державної установи «Київський слідчий ізолятор» (далі за текстом - ДУ «Київський слідчий ізолятор»).
У своїй повсякденній діяльності ОСОБА_4 мав керуватись Конституцією України, Законом України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» від 23.06.2005 р., Законом України «Про попереднє ув`язнення» від 30.06.1993 р.н., Кримінально-виконавчим кодексом України, «Інструкції із забезпечення режиму, охорони і нагляду за особами, які тримаються у слідчих ізоляторах Державної кримінально-виконавчої служби України» затвердженої наказом №73/5дск Міністерства юстиції України «Про затвердження Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України» від 14.06.2019 року №1769/5, посадовою інструкцією.
Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ч. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Статтею 21 Конституції України передбачено, що усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними.
Статтею 28 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському, або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню.
Статтею 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод заборонено катування. Нікого не може бути піддано катуванню або нелюдському чи такому, що принижує гідність, поводженню або покаранню.
Відповідно до ст. 18 КК України та Примітки 1 до ст. 364 КК України службовими особами є особи, які, у тому числі, постійно, тимчасово чи за спеціальним повноваженням здійснюють функції представників влади.
Згідно ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів», до правоохоронних органів віднесено органи і установи виконання покарань, слідчі ізолятори.
Відповідно до частини 1 статті 6 розділу 1 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» Державна кримінально-виконавча служба України відповідно до закону здійснює правозастосовні та правоохоронні функції і складається з центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, його територіальних органів управління, кримінально-виконавчої інспекції, установ виконання покарань, слідчих ізоляторів, воєнізованих формувань, навчальних закладів, закладів охорони здоров`я, підприємств установ виконання покарань, інших підприємств, установ і організацій, створених для забезпечення виконання завдань Державної кримінально-виконавчої служби України.
Главою 3 Положення про ДУ «Київський слідчий ізолятор», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 05.03.2020 № 805/5, визначено, що слідчий ізолятор є установою закритого типу та відповідно до діючого законодавства здійснює правозастосовні та правоохоронні функції.
Відповідно до глави 5 Положення про ДУ «Київський слідчий ізолятор», на слідчий ізолятор покладено наступні завдання: здійснює у порядку, визначеному нормативно-правовими актами, приймання осіб, узятих під варту, і засуджених, їх розміщення у камерах згідно із встановленими вимогами роздільного тримання та нормами площі, а також звільнення осіб з-під варти у порядку та за наявності підстав встановлених діючим законодавством; організовує та здійснює охорону, належну ізоляцію та постійний нагляд за особами, взятими під варту, і засудженими; забезпечує правопорядок, додержання вимог режиму, правил внутрішнього розпорядку у слідчому ізоляторі і на прилеглій до нього території та вимагає від засуджених і осіб, узятих під варту, інших осіб виконання ними обов`язків, установлених законом; припиняє адміністративні правопорушення, що посягають на встановлений законодавством порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань; запобігає вчиненню кримінальних правопорушень та дисциплінарних проступків у слідчому ізоляторі; здійснює дії та проводить заходи, у тому числі процесуальні, в межах повноважень, визначених Кримінально-виконавчим, Кримінальним, Кримінальним процесуальним кодексами та законами України; здійснює безперервний контроль за станом оперативної обстановки у слідчому ізоляторі, виявляє причини та умови, що сприяють її ускладненню, а також усунення наслідків надзвичайних подій; здійснює переміщення осіб, узятих під варту, і засуджених у режимних корпусах та на території слідчого ізолятора, під час виводу на господарські роботи, поміщення їх в заклади охорони здоров`я, а також на обмінний пункт залізничної станції для обміну з плановими залізничними ватрами Національної гвардії України.
Таким чином на ОСОБА_8 , під час перебування на посаді молодшого інспектора 2-ої категорії відділу режиму і охорони, державної установи «Київський слідчий ізолятор» покладено організаційно - розпорядчі функції, у зв`язку з чим останній є службовою особою.
У статті 7 Закону України «Про попереднє ув`язнення» серед іншого зазначено, що режим у місцях попереднього ув`язнення, тобто порядок і умови тримання осіб, взятих під варту, та нагляду за ними з метою забезпечення попереднього ув`язнення, встановлюється цим Законом та іншими нормативними актами.
Адміністрація місця попереднього ув`язнення має право використовувати аудіовізуальні, електронні та інші технічні засоби для запобігання втечам та вчиненню кримінальних правопорушень, порушенню встановленого законодавством порядку тримання під вартою та відбування покарання, а також забезпечення безпеки осіб, взятих під варту, засуджених, персоналу установи попереднього ув`язнення та інших осіб, які перебувають на території установи попереднього ув`язнення.
Основними вимогами режиму в місцях попереднього ув`язнення є ізоляція осіб, взятих під варту, постійний нагляд за ними і роздільне тримання їх у порядку, передбаченому статтею 8 цього Закону.
Адміністрація місця попереднього ув`язнення відповідно до статті 18 цього Закону має право застосовувати до осіб, взятих під варту, заходи фізичного впливу, спеціальні засоби і вогнепальну зброю у випадках і в порядку, передбачених цим Законом.
Працівники місця попереднього ув`язнення мають право застосовувати заходи фізичного впливу і спеціальні засоби, в тому числі прийоми рукопашного бою, наручники, гумові палиці, гамівні сорочки, сльозоточиві речовини, світлозвукові пристрої відволікаючої дії, водомети, бронемашини та інші технічні засоби, а також використовувати службових собак для припинення фізичного опору, насильницьких дій, безчинства, подолання протидії законним вимогам адміністрації, якщо інші способи не забезпечили виконання покладених на неї обов`язків.
До персоналу місць попереднього ув`язнення відповідно до статті 21 цього Закону належать особи рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України та військовослужбовці Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, а також особи, які працюють в цих установах за трудовими угодами.
Працівники місць попереднього ув`язнення в межах повноважень, наданих цим Законом та іншими законодавчими актами, самостійно приймають рішення і несуть за свої протиправні дії або бездіяльність дисциплінарну чи кримінальну відповідальність, у тому числі за невиконання або неналежне виконання обов`язків, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, порушення прав осіб, взятих під варту.
Адміністрація місць попереднього ув`язнення серед іншого зобов`язана забезпечити належну охорону та режим тримання осіб, взятих під варту.
Відповідно до пунктів 1, 2 глави 1 розділу IV Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально - виконавчої служби України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14.06.2019 № 1769/5 (далі за текстом - Правил) режим у СІЗО - встановлені відповідно до законодавства порядок і умови тримання ув`язнених і засуджених та нагляд за ними. У кожному СІЗО організовується розпорядок дня, розроблений відповідно до типового розпорядку дня ув`язнених і засуджених, яких тримають у СІЗО, що затверджується наказом начальника СІЗО та доводиться до відома ув`язнених і засуджених, а також персоналу СІЗО. 
Пунктами 3, 4 глави 3 розділу IV Правил встановлено, що для припинення групових протиправних дій ув`язнених і засуджених та ліквідації їх наслідків використовуються сили і засоби відповідно до законодавства. Адміністрація СІЗО повинна забезпечити охорону та безпеку ув`язнених і засуджених, персоналу СІЗО та інших осіб, які перебувають на території СІЗО.
У абзаці 5 пункту 2 глави 5 розділу IV Правил зазначено, що особистому обшуку без роздягання підлягають ув`язнені і засуджені під час виведення їх з камер та поміщення до них, виходу на роботу та повернення з роботи, а також ув`язнені і засуджені, які допустили порушення вимог режиму.
Відповідно до пунктів 2, 4 глави 9 розділу IV Правил встановлено, що прогулянка проводиться згідно з графіком, затвердженим начальником СІЗО, на території відповідно обладнаних двориків. Ув`язнених і засуджених виводять на прогулянку покамерно - одночасно всі з однієї камери. Ув`язнені і засуджені, яких виводять на прогулянку, повинні бути одягнені за сезоном. У разі порушення ув`язненими чи засудженими режиму під час перебування в прогулянкових двориках за рішенням начальника СІЗО, його заступника, а в разі їх відсутності - чергового помічника прогулянка припиняється для проведення перевірки.
Відповідно до пункту 8 глави 2 розділу ІІ Інструкції із забезпечення режиму, охорони і нагляду за особами, які тримаються у слідчих ізоляторах Державної кримінально-виконавчої служби України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 13.12.2019 № 73/5дск (далі за текстом - Інструкція) чергова та денна зміни, резервна та оперативна групи забезпечуються необхідними спеціальними і технічними засобами та інвентарем, серед яких: портативна радіостанція, засоби сльозогінної та дратівливої дії, гумові (пластикові) кийки, кайданки.
Главою 2 розділу VІІ Інструкції зазначено, що для виведення ув`язнених (засуджених) з камер на санітарну обробку, прогулянку, побачення, у слідчі кабінети та медичну частину, на прийом до представників адміністрації, разові господарські роботи зі складу денної зміни виокремлюються групи молодших інспекторів (або один молодший інспектор) на чолі зі старшим групи. Молодші інспектори з виведення ув`язнених (засуджених), зобов`язані:
-забезпечувати порядок виведення ув`язнених (засуджених) з камер, правила пересування та супроводу їх по коридорах і режимній території, не залишати їх без нагляду на шляху проходження, у кабінетах, прогулянкових дворах та інших приміщеннях, суворо дотримуватися ізоляції;
-контролювати поведінку та дії ув`язнених (засуджених) з метою недопущення ними втечі на шляху проходження, а також з прогулянкових дворів кабінетів та інших приміщень;
-знати прізвища, імена, по батькові осіб, які перебувають під посиленим наглядом та на профілактичному обліку;
-проводити особистий обшук ув`язнених (засуджених) без роздягання при виведенні з камер та перед поверненням до них;
-оглядати всі приміщення після закінчення режимних заходів.
Виявлені при огляду записки вилучаються і передаються начальнику денної зміни, який рапортом доповідає начальнику СІЗО. Заборонені предмети, знайдені після закінчення прогулянки в прогулянкових дворах, вилучаються, про що доповідається начальнику СІЗО. 
Відповідно до глави 3 розділу VII Інструкції прогулянка ув`язнених (засуджених) забезпечується групою молодших інспекторів за затвердженим начальником СІЗО графіком таким чином, щоб одна частина молодших інспекторів або один молодший інспектор з групи здійснював постійний нагляд за ув`язненими (засудженими) під час прогулянки, інший виводив їх із камери у двори для прогулянки, наглядав за ними та після закінчення прогулянки переміщував назад.
Нагляд за поведінкою ув`язнених (засуджених) під час прогулянки ведеться молодшими інспекторами, які виставляються на спеціальному помості над прогулянковими дворами. Ці пости виставляються перед початком виведення ув`язнених (засуджених) на прогулянку. Вхідні двері на поміст повинні закриватися на замок, ключ від якого знаходиться у ЧПНСІ, ЗЧПНСІ або старшого резервної групи.
Молодші інспектори, які здійснюють виведення ув`язнених (засуджених) на прогулянку зобов`язані:
-вносити до відомості обліку прогулянок ув`язнених (засуджених) номер прогулянкового двору, номер камери, ув`язнені (засуджені) з якої виведені на прогулянку, час початку прогулянки та її закінчення, а також кількість ув`язнених (засуджених), виведених у прогулянковий двір;
-не допускати з боку ув`язнених (засуджених) порушень вимог ізоляції;
-у випадках ускладнення оперативної обстановки або надзвичайних обставин подавати сигнал тривоги і діяти відповідно до обов`язків, визначених планом дій при надзвичайних обставинах;
-відповідати за збереження і справний стан устаткування та інвентарю, наявного в прогулянкових двориках;
-стежити за санітарним та технічним станом прогулянкових дворів, своєчасно вживати заходів до усунення виявлення недоліків;
-суворо дотримуватись порядку переміщення ув`язнених (засуджених) по режимні території та коридорах СІЗО, не залишати їх без нагляду на шляху пересування їх у дворах;
-після закінчення прибирання закривати всі прогулянкові двори;
-вихід у прогулянкові приміщення блокувати охоронною сигналізацією;
-проводити огляд прогулянкових дворів після виведення з них ув`язнених (засуджених) кожної камери.
Молодший інспектор який несе службу на спеціальному помості над прогулянковими дворами, зобов`язаний:
-постійно стежити за дотриманням вимог ПВР ув`язненими (засудженими) у прогулянкових дворах;
-не допускати в межах поста переговорів ув`язнених (засуджених) з особами, які перебувають у камерах або інших прогулянкових дворах;
-при порушенні ув`язненими (засудженими) встановленого порядку тримання під вартою попереджати їх про це та доповідати старшому групи проведення прогулянки;
-у разі невиконання законних вимог ув`язненими (засудженими) негайно доповідати старшому групи проведення прогулянки, який інформує про порушення начальника відділу режиму і охорони (начальника денної зміни), а за необхідності викликати резервну групу шляхом натискання кнопки тривожної сигналізації;
-не допускати на пост сторонніх осіб.
Ув`язнені (засуджені) виводяться на прогулянку покамерно - одночасно всі з однієї камери, при цьому вони повинні бути одягнені за сезоном. У разі залишення ув`язнених (засуджених) в камері наодинці або одиночного виведення до прогулянкових дворів за ними встановлюється посилений нагляд.
Пунктами 4, 5 глави 1 розділу V Інструкції визначено, що молодші інспектори на внутрішніх постах несуть службу без зброї. Вони підпорядковуються безпосередньо старшому по корпусному відділенню, ЧПНСІ, ЗЧПНСІ і виконують їх доручення. Ніхто, крім зазначених посадових осіб, не має права виставляти молодших інспекторів на пості, замінювати їх або знімати з постів. На кожному посту біля камер ведеться постова відомість.
Згідно пункту 6 глави 1 розділу V Інструкції молодші інспектори на внутрішніх постах серед іншого зобов`язані:
-знати і сумлінно виконувати свої посадові обов`язки;
-пильно нести службу;
-не залишати пост, доки не будуть замінені або зняті;
-контролювати поведінку та дії ув`язнених (засуджених) з метою попередження втеч, інших правопорушень у камерах;
-контролювати виконання ув`язненими (засудженими) вимог правил внутрішнього розпорядку;
-перед кожним відкриттям дверей камери переконатися у можливості безпечного входу до камери;
-при виведенні ув`язнених (засуджених) з камери передавати їх молодшому інспектору з виведення з попереднім підрахунком і за таким порядком приймати від нього ув`язнених (засуджених);
-не допускати контактів між ув`язненими (засудженими), які тримаються в різних камерах, а також із засудженими, залишеними для роботи з господарського обслуговування, та іншими особами.
Пунктом 4 глави 2 розділу V Інструкції зазначено, що при виявленні ознак злочину, виникнення конфліктної ситуації між ув`язненими (засудженими) або інших правопорушень молодший інспектор на посту біля камер негайно подає сигнал тривоги і доповідає про це старшому по корпусному відділенню та ЧПНСІ (ЗЧПНСІ).
Відповідно до пункту 3 глави 3 розділу V Інструкції встановлено, що при відкритті дверей камери в денний час повинні бути присутніми не менше трьох осіб, включаючи молодшого інспектора на посту, старшого по корпусному відділенню, молодшого інспектора резервної групи або молодшого інспектора з виведення (члена оперативної групи), а в нічний час - не менше чотирьох осіб.
Перш ніж відкрити двері камери, молодший інспектор на посту біля камер повинен запропонувати особам, які здійснюють обхід камери, здати ключі спеціального типу, потім через дверну кватирку дає команду ув`язненим (засудженим) вишикуватись біля протилежної від дверей стіни або в проході між ліжками, по можливості не ближче ніж два метри від входу. При відкритті камери він стоїть біля дверей, тримає їх відчиненими, ногою або плечем упирається в них, уважно стежить за поведінкою осіб, які тримаються в камері, готовий при виникненні небезпеки швидко зачинити двері.
Главою 2 розділу VІІ Інструкції зазначено, що для виведення ув`язнених (засуджених) з камер на санітарну обробку, прогулянку, побачення, у слідчі кабінети та медичну частину, на прийом до представників адміністрації, разові господарські роботи зі складу денної зміни виокремлюються групи молодших інспекторів (або один молодший інспектор) на чолі зі старшим групи. Молодші інспектори з виведення ув`язнених (засуджених), зобов`язані:
-забезпечувати порядок виведення ув`язнених (засуджених) з камер, правила пересування та супроводу їх по коридорах і режимній території, не залишати їх без нагляду на шляху проходження, у кабінетах, прогулянкових дворах та інших приміщеннях, суворо дотримуватися ізоляції;
-контролювати поведінку та дії ув`язнених (засуджених) з метою недопущення ними втечі на шляху проходження, а також з прогулянкових дворів кабінетів та інших приміщень;
-знати прізвища, імена, по батькові осіб, які перебувають під посиленим наглядом та на профілактичному обліку;
-проводити особистий обшук ув`язнених (засуджених) без роздягання при виведенні з камер та перед поверненням до них;
-оглядати всі приміщення після закінчення режимних заходів.
Виявлені при огляду записки вилучаються і передаються начальнику денної зміни, який рапортом доповідає начальнику СІЗО. Заборонені предмети, знайдені після закінчення прогулянки в прогулянкових дворах, вилучаються, про що доповідається начальнику СІЗО. 
Відповідно до пункту 3 глави 3 розділу VII Інструкції молодші інспектори, які здійснюють виведення ув`язнених (засуджених) на прогулянку зобов`язані:
-вносити до відомості обліку прогулянок ув`язнених (засуджених) номер прогулянкового двору, номер камери, ув`язнені (засуджені) з якої виведені на прогулянку, час початку прогулянки та її закінчення, а також кількість ув`язнених (засуджених), виведених у прогулянковий двір;
-не допускати з боку ув`язнених (засуджених) порушень вимог ізоляції;
-у випадках ускладнення оперативної обстановки або надзвичайних обставин подавати сигнал тривоги і діяти відповідно до обов`язків, визначених планом дій при надзвичайних обставинах;
-відповідати за збереження і справний стан устаткування та інвентарю, наявного в прогулянкових двориках;
-стежити за санітарним та технічним станом прогулянкових дворів, своєчасно вживати заходів до усунення виявлення недоліків;
-суворо дотримуватись порядку переміщення ув`язнених (засуджених) по режимні території та коридорах СІЗО, не залишати їх без нагляду на шляху пересування їх у дворах;
-після закінчення прибирання закривати всі прогулянкові двори;
-вихід у прогулянкові приміщення блокувати охоронною сигналізацією;
-проводити огляд прогулянкових дворів після виведення з них ув`язнених (засуджених) кожної камери.
Відповідно до пунктів 1, 2, 3, 6, 8, 9 глави 2 посадової інструкції молодшого інспектора 2-ої категорії денної зміни відділу режиму і охорони ДУ «Київський слідчий ізолятор» який здійснює виведення ув`язнених (засуджених) на прогулянку, на останнього покладено наступні завдання та обов`язки: вносити відомості до обліку прогулянок ув`язнених (засуджених) номер прогулянкового дворику, номер камери, ув`язнені (засуджені) з якої виведені на прогулянку, час початку прогулянки та її закінчення, а також кількість ув`язнених (засуджених), виведених у прогулянковий двір; не допускати з боку ув`язнених (засуджених) порушень вимог ізоляції; у випадках ускладнення оперативної обстановки або надзвичайних обставин подати сигнал тривоги і діяти відповідно до обов`язків, визначених планом дій при надзвичайних ситуаціях; суворо дотримуватися порядку переміщення ув`язнених (засуджених) по режимній території та коридорах СІЗОЮ, не залишати їх без нагляду на шляху пересування їх у двориках; вихід у прогулянкові приміщення блокувати охоронною сигналізацією; проводити огляд прогулянкових дворів після виведення з них ув`язнених (засуджених) кожної камери.
Відповідно до пунктів 2.2, 2.3, 2.4, 2.5, 2.12, 2.16 глави 2 посадової інструкції молодшого інспектора 2-ої категорії відділу режиму і охорони ДУ «Київський слідчий ізолятор», на останнього покладено наступні завдання та обов`язки: пильно нести службу; вживати необхідних заходів щодо попередження втечі з камер, що ним охороняються, та запобігання інших правопорушень у камерах; стежити за виконанням ув`язненими порядку, встановленого чинним законодавством. Доповідати про всі помічені порушення старшому по корпусному відділенню або черговому; при виведенні ув`язнених із камери на прогулянку або санітарну обробку передати їх конвоїру за підрахунком і відповідно за підрахунком прийняти від нього, про що зазначити в постовій відомості; не допускати контактів між собою ув`язнених, які тримаються в різних камерах, а також з засудженими, залишеними для роботи по господарському обслуговуванню, та іншими особами; у разі перебування в розташуванні поста осіб, які не мають право проходити через пост, молодший інспектор затримує їх і доповідає старшому по корпусному відділенню.
Таким чином, ОСОБА_4 , будучи працівником зазначеного правоохоронного органу, тобто, службовою особою, діючи всупереч вимогам у вимогам ст.ст. 19, 21, 28, 29 Конституції України, ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 8 Закону України «Про попереднє ув`язнення», пункту 6 глави 1 розділу V, пункту 4 глави 2 розділу V, пункту 3 глави 3 розділу V Інструкції, пункту 4 глави 3 розділу IV та пункту 2 глави 5 розділу IV Правил, пунктів 1, 2, 3, 6, 8, 9 глави 2 посадової інструкції молодшого інспектора 2-ої категорії денної зміни відділу режиму і охорони ДУ «Київський слідчий ізолятор», умисно вчинив дії, які явно виходять за межі наданих йому повноважень тим самим створив умови для спричинення тілесних ушкоджень ув`язненому ОСОБА_9 іншими ув`язненими, що понесло за собою тяжкі наслідки у вигляді смерті ОСОБА_9 , за наступних обставин.
Так, у вихідний день 22.12.2024 о 09:00 год молодший інспектор 2-ої категорії режиму і охорони ДУ «Київський слідчий ізолятор» ОСОБА_8 заступив на добове чергування згідно Наказу №357 від 20.12.2024 «Про забезпечення охорони та нагляду за ув`язненими (засудженими) на добу», на пост №3, третій поверх корпусного відділення №2 ДУ «Київський слідчий ізолятор». Також згідно Наказу №357 від 20.12.2024 «Про забезпечення охорони та нагляду за ув`язненими (засудженими) на добу» на денну зміну для проведення прогулянок ув`язнених на п`ятому поверсі корпусних відділень №1,2 ДУ «Київський слідчий ізолятор» з 09 год. до 17 год. 22.12.2024 заступив молодший інспектор 2-ої категорії відділу режиму і охорони ОСОБА_4 . Під час несення служби ОСОБА_8 та ОСОБА_4 пов`язанні між собою в частині спільних функціональних обов`язків, положень Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально - виконавчої служби України та Інструкції із забезпечення режиму, охорони і нагляду за особами, які тримаються у слідчих ізоляторах Державної кримінально-виконавчої служби України, що регулюють діяльність ДУ «Київський слідчий ізолятор» в цілому.
Разом з тим, у не встановлений досудовим розслідуванням час, проте не раніше 21.10.2024, у приміщенні ДУ «Київський слідчий ізолятор» у засудженого ОСОБА_10 на прізвисько « ОСОБА_11 », який утримується в ДУ «Київський слідчий ізолятор» та відбуває покарання у виді позбавлення волі строком три роки за вчинення хуліганства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, вчиненого групою осіб, виник злочинний умисел на спричинення тілесних ушкоджень ув`язненому ОСОБА_9 . ОСОБА_10 , відбуваючи покарання та утримуючись в камері №35 внутрішнього поста №2 корпусного відділення №1 (далі за текстом - камерне приміщення №35) ДУ «Київський слідчий ізолятор», будучи особою негативної спрямованості, являється так званим «смотрящим» за СІЗО та відповідно має вплив на ув`язнених, засуджених, які утримуються в ДУ «Київський слідчий ізолятор», та молодших інспекторів відділу режиму і охорони ДУ «Київський слідчий ізолятор». 
Поряд з цим установлено, що 19.10.2024 о 17:30 год. правоохоронними органами у порядку ст. 208 КПК України затримано ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.
У подальшому, 20.10.2024 ОСОБА_9 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.
21.10.2024 відносно ОСОБА_9 судом, у межах кримінального провадження, вперше обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який у подальшому під час досудового розслідування неодноразово безперервно продовжувався. Востаннє запобіжний захід відносно ОСОБА_9 продовжено 16.12.2024 Святошинським районним судом м. Києва в межах строку досудового розслідування до 20.01.2025.
Починаючи з 07.11.2024 ОСОБА_9 на прізвисько « ОСОБА_12 » разом з сімома іншими ув`язненими утримувався у камерному приміщенні № 71 внутрішнього поста № 3 корпусного відділення № 2 (далі за текстом - камерне приміщення №71) ДУ «Київський слідчий ізолятор». 
З метою реалізації свого злочинного умислу, у не встановлений досудовим розслідуванням час 22.12.2024 ОСОБА_10 маючи авторитет та вплив серед ув`язнених, засуджених та молодших інспекторів відділу режиму і охорони ДУ «Київський слідчий ізолятор» залучив до своєї протиправної діяльності засудженого з камери №35 ОСОБА_13 на прізвисько « ОСОБА_14 », який діючи від імені ОСОБА_10 та користуючись авторитетом ОСОБА_10 , у невстановлений досудовим розслідуванням час, проте не раніше 14:02 год та не пізніше 14:08 год 22.12.2024 надав вказівку або попрохав молодшого інспектора з прогулянки ОСОБА_4 та молодшого інспектора на посту №3 ОСОБА_8 вчинити умисні дії щодо забезпечення вільного його пересування по території корпусних відділень №1,2, а також провести та впустити його до камери №71 з метою схиляння ОСОБА_9 вийти на прогулянку для подальшої розмови з ОСОБА_10 .
У проміжок цього часу у ОСОБА_4 , в межах своєї зони відповідальності на робочому місці, перебуваючи в корпусному відділенні №1,2 ДУ «Київський слідчий ізолятор», виник злочинний умисел на виконання вказівки або прохання ОСОБА_13 , тобто на вчинення умисних дій які він в силу своєї посади не має права виконувати та дозволяти, з метою не вступати з ОСОБА_10 та ОСОБА_13 в конфлікт, та прагнучи завоювати їх пошану та лояльність.
Разом з тим, у вказаний проміжок цього часу у ОСОБА_8 , в межах своєї зони відповідальності на робочому місці, перебуваючи на посту №3 корпусного відділення №2 ДУ «Київський слідчий ізолятор», виник злочинний умисел на виконання вказівки або прохання ОСОБА_13 , тобто на вчинення умисних дій які він в силу своєї посади не має права виконувати та дозволяти, з метою не вступати з ОСОБА_10 та ОСОБА_13 в конфлікт, та прагнучи завоювати їх пошану та лояльність.
Реалізуючи свій злочинний умисел, в частині вчинення умисних дій які ОСОБА_4 в силу своєї посади не має права виконувати та дозволяти, ОСОБА_4 погодився з проханням ОСОБА_13 та умисно, в порушення пункту 3 глави 3 розділу VII Інструкції та посадової інструкції, відповідно до якої ОСОБА_4 мав суворо дотримуватись порядку переміщення ув`язнених (засуджених) по режимні території та коридорах СІЗО, не пізніше 14:07 год. дозволив ОСОБА_13 самостійно рухатись по поверхам корпусних відділення №1,2 ДУ «Київський слідчий ізолятор» та безперешкодно прийти до камерного приміщення №71 на посту №3, де утримувався ОСОБА_9 .
В свою чергу ОСОБА_8 , реалізуючи свій злочинний умисел в частині вчинення умисних дій, які ОСОБА_8 в силу своєї посади не має права виконувати та дозволяти, погоджуючись з проханням ОСОБА_13 , не раніше 14:07 год, в порушення вимог пункту 6 глави 1 розділу V Інструкції та посадової інструкції відповідно до яких мав контролювати поведінку та дії ув`язнених (засуджених) з метою попередження правопорушень у камерах та не допускати контактів між собою ув`язнених, які тримаються в різних камерах, умисно дозволив ОСОБА_13 вільно пересуватись по посту №3 та в подальшому о 14:11 год. в порушення ст. 8 ЗУ «Про попереднє ув`язнення» умисно дозволив ОСОБА_13 підійти до камери №71 для розмови ОСОБА_13 з ОСОБА_9 .
Далі о 14:11 год. до камерного приміщення № 71, посту №3 корпусного відділення № 2 ДУ «Київський слідчий ізолятор», в якому утримувалися ув`язнені ОСОБА_9 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , за умисного сприяння ОСОБА_22 та ОСОБА_8 , через дверну кватирку заглянув засуджений ОСОБА_13 де привітався з ОСОБА_9 та запропонував йому вийти на прогулянку.
В подальшому, після короткої розмови між ОСОБА_13 та ОСОБА_9 , ОСОБА_13 , продовжуючи самовільний та безконтрольний, зі сторони молодшого інспектора режиму і охорони ДУ «Київський слідчий ізолятор» ОСОБА_8 та молодшого інспектора денної зміни відділу режиму і охорони ДУ «Київський слідчий ізолятор» ОСОБА_4 ,рух по 3-му поверху, покинув корпусне відділення № 2 та о 14:18 год знову підійшов до камерного приміщення № 71, після чого молодший інспектор режиму і охорони ДУ «Київський слідчий ізолятор» ОСОБА_8 діючи умисно, безпідставно та протизаконно, сприяючи засудженому ОСОБА_13 , шляхом перевищення своїх службових повноважень в частині порушення вимог статті 8 Закону України «Про попереднє ув`язнення» щодо роздільного тримання різних категорій ув`язнених (засуджених), розуміючи, що зустріч ув`язнених з камери №71 з засудженим з камери №35 ОСОБА_13 може викликати ризики, небезпеку та наслідки, в присутності другого молодшого інспектора денної зміни відділу режиму і охорони ДУ «Київський слідчий ізолятор» ОСОБА_4 , відчинив вказане камерне приміщення та о 14:19 год. впустив до камерного приміщення № 71 ОСОБА_13 , після чого прикрив двері камерного приміщення та разом з ОСОБА_4 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел щодо вчинення діянь, які суперечать визначними посадовими інструкціями, очікували на ОСОБА_13 поряд з камерним приміщенням. 
Далі, о 14:25 год. молодший інспектор режиму охорони ДУ «Київський слідчий ізолятор» ОСОБА_8 , продовжуючи діяти умисно, в порушення норм визначених Інструкцією та посадовою інструкцією, відчинив двері камерного приміщення № 71 та випустив звідти шістьох ув`язнених, а саме ОСОБА_13 (камерне приміщення № 35), ОСОБА_9 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_20 , після чого, продовжуючи діяти умисно, нехтуючи покладеними нього обов`язками в порушення вимог абзацу 4 пункту 2 глави 2 розділу VІІ та абзацу 15 пункту 2 глави 5 розділу ІІІ Інструкції, без проведення особистого обшуку кожного, без присутності старшого по корпусному відділенні № 2 режиму і охорони ДУ «Київський слідчий ізолятор» ОСОБА_23 , вказані ув`язненні самовільно та без контролю зі сторони молодшого інспектора режиму і охорони ДУ «Київський слідчий ізолятор» ОСОБА_8 та молодшого інспектора денної зміни відділу режиму і охорони ДУ «Київський слідчий ізолятор» ОСОБА_4 , у супроводі та під наглядом ув`язненого ОСОБА_13 пішли до прогулянкових двориків на п`ятий поверх корпусних відділень № 1,2.
В цей час молодший інспектор режиму і охорони ДУ «Київський слідчий ізолятор» ОСОБА_8 та молодший інспектор денної зміни відділу режиму і охорони ОСОБА_4 , не контролюючи рух зазначених ув`язнених, знаючи та усвідомлюючи, що ОСОБА_13 утримується зовсім в іншому камерному приміщенні іншого корпусного відділення, умисно допустили безконтрольний рух ув`язнених по коридору поста №3 та корпусному відділенні №2 та ОСОБА_4 умисно, не поспішаючи, попрямував за ними до прогулянкових двориків, а ОСОБА_8 залишився на посту №3 третього поверху корпусного відділення №2.
Піднявшись до прогулянкових двориків, ув`язненні ОСОБА_13 (камерне приміщення № 35), ОСОБА_9 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_20 (камерне приміщення № 71), під супроводом ОСОБА_13 самовільно зайшли до прогулянкового дворику № 23, в якому на той час, в порушення вимог статті 8 Закону України «Про попереднє ув`язнення» у частині роздільного тримання різних категорій ув`язнених (засуджених), вже перебували інші ув`язненні, а саме: ОСОБА_10 з камерного приміщення №35, ОСОБА_24 з камерного приміщення №101, ОСОБА_25 з камерного приміщення №101, ОСОБА_26 з камерного приміщення №101 та інші не встановлені на даний час досудовим розслідуванням ув`язнені з інших камер.
В цей час ОСОБА_4 , який прямував слідом за ОСОБА_13 , ОСОБА_9 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_20 , підійшов до дверей прогулянкового дворику №23 та діючи умисно, безпідставно та протизаконно, сприяючи засудженим ОСОБА_10 та ОСОБА_13 , шляхом перевищення своїх службових повноважень в частині порушення вимог статті 8 Закону України «Про попереднє ув`язнення» щодо роздільного тримання різних категорій ув`язнених (засуджених), розуміючи, що зустріч ув`язнених з камери №71 з іншими ув`язненими (засудженими) з різних камер у прогулянковому дворі №23 може викликати ризики, небезпеку та наслідки, прикрив двері до прогулянкового дворику №23 та умисно не замкнув їх з метою забезпечення вільного безперешкодного пересування ув`язнених між прогулянковими двориками.
У відповідності до графіку проведення прогулянок на грудень 2024 року, затвердженого виконувачем обов`язків начальника ДУ «Київський слідчий ізолятор» ОСОБА_27 , в період часу з 14 до 15 години на прогулянці в окремому прогулянковому дворику мали перебувати ув`язненні з камерного приміщення № 71, однак в порушення пункту 2 глави 9 розділу IV Правил та статті 8 Закону України «Про попереднє ув`язнення» у частині роздільного тримання різних категорій ув`язнених (засуджених), в прогулянковому дворику № 23, на момент перебування в ньому ОСОБА_9 , перебували ув`язненні щонайменше з трьох різних камерних приміщень та в порушення графіку проведення прогулянок.
В подальшому, в той же день 22.12.2024 в період з 14:30 год. по 14:45 год., більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено, на ґрунті раніше виниклих неприязних відносин між ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , виник конфлікт, в ході якого ОСОБА_10 , ОСОБА_13  ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 та частина інших не встановлених на даний час досудовим розслідуванням ув`язнених, що перебували в прогулянковому дворику № 23 нанесли ОСОБА_9 тяжкі тілесні ушкодження, у вигляді синця на верхній повіці лівого ока, ближче до зовнішнього його кута, синця на грудній клітині зліва від рівня 4-го ребра до 11-го ребра між середньо-пахвовою та задньо-пахвовою лініями, синця у лівому підребер`ї на рівні задньої пахвової лінії, синців на тильній поверхні лівої кісті на фоні основного суглобу 3-го пальця та на тильній поверхні основної фаланги 4-го пальця, перелому 4-11 ребр по передньо-пахвовій лінії зліва, 4-7 по передньо-пахвовій справа та перелому 7-го ребра по лопатковій лінії зліва із розривами пристінкової плеври зліва, крововилив у м`які тканини голови у правій скронево-потиличній ділянці, крововиливу під оболонки, у речовину та шлуночки мозку, що спричинені в результаті дії тупих предметів в один і той самий час та які перебувають у прямому причинному зв`язку із настанням смерті та в подальшому, 28.12.2024 призвели до смерті ув`язненого ОСОБА_9 .
Разом з тим, в цей час ОСОБА_4 , перебуваючи на коридорі прогулянкових двориків в момент поміщення ОСОБА_9 до прогулянкового двору №23, усвідомлюючи ризики та можливості виникнення конфлікту та бійки між ув`язненими, умисно перевищив свої службові повноваження, в частинні наданих йому функціональними обов`язками прав, та нехтуючи покладеними на нього обов`язками не вчинив жодних дій щодо попередження та припинення конфлікту, який супроводжувався побиттям ОСОБА_9 з боку ОСОБА_10 , ОСОБА_13 ,  ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 та інших не встановлених на даний час досудовим розслідуванням ув`язнених та засуджених.
Тим самим, молодший інспектор 2-ої категорії режиму і охорони ДУ «Київський слідчий ізолятор» ОСОБА_8 та молодший інспектором денної зміни відділу режиму і охорони ДУ «Київський слідчий ізолятор» ОСОБА_4 без попередньої змови між собою, діючи разом, вчинилиумисні дії які вони не мали права виконувати та дозволяти, що призвело до зустрічі ОСОБА_9 в прогулянковому дворі №23 з  ОСОБА_10 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 та ОСОБА_26 які спільно з не встановленими на даний час досудовим розслідуванням ув`язненими (засудженими) з інших камер спричинили тяжкі тілесні ушкодження ОСОБА_9 , що призвели до його смерті.
Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28 ч. 3 ст. 365 КК України, а саме у перевищенні службових повноважень вчиненого групою осіб без попередньої змови, тобто в умисному вчиненні працівником правоохоронного органу дій, які явно виходять за межі наданих йому прав чи повноважень, що спричинило тяжкі наслідки.
III. Відомості про укладену між прокурором та обвинуваченим угоду про визнання винуватості.
Разом з обвинувальним актом до суду скеровано угоду від 15.07.2025 про визнання винуватості, укладену між прокурором відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 та обвинуваченим ОСОБА_4 , за участі захисника ОСОБА_6 .
В угоді наведено формулювання обвинувачення та правову кваліфікацію дій ОСОБА_4 із зазначенням статей Закону України про кримінальну відповідальність, що є тотожними до наведених в обвинувальному акті.
Також в угоді про визнання винуватості зазначено такі істотні обставини, передбачені ст. 470 КПК України, які враховані прокурором при вирішенні питання про її укладення, а саме:
- ступінь та характер сприяння обвинуваченого у проведенні кримінального провадження щодо нього або інших осіб;
- характер і тяжкість обвинувачення;
- наявний значний суспільний інтерес у забезпеченні швидкого судового розгляду, з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Обвинувачений ОСОБА_4 за угодою про визнання винуватості повністю та беззастережно визнає свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.
Також при укладенні зазначеної угоди враховується те, що ОСОБА_4 є особою передпенсійного віку (55 років), вперше притягується до кримінальної відповідальності, одружений, має стійкі соціальні зв`язки, а також зареєстроване та постійне місце проживання.
Встановлено обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 , згідно із ст. 66 КК України, а саме: щире каяття; активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень; добровільне відшкодування заподіяної шкоди; вчинення кримінального правопорушення через службову залежність.
Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28, ч. 3 ст. 365 КК України не встановлено.
Також в угоді зазначено, враховуючи вказані пом`якшуючі обставини та відсутність обтяжуючих, при призначення покарання ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 28, ч. 3 ст. 365 КК України наявні підстави для застосування ст. 69 КК України. Підставою для застосування ст. 69 КК України також є те, що ступінь тяжкості кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 28 ч. 3 ст. 365 КК України на цей час істотно зменшився, адже ОСОБА_4 , окрім іншого, звільнився зі служби в ДУ «Київський слідчий ізолятор», що, на думку сторони обвинувачення, вказує на критичне відношення обвинуваченого до протиправних порядків здійснення службової діяльності в ДУ «Київський слідчий ізолятор» та небажання переступати межу закону.
При укладенні угоди, узгодженні вид та міри покарання ОСОБА_4 , з урахуванням його особи, ступеню суспільної небезпеки інкримінованого йому кримінального правопорушення, яке є тяжким, наявності низки обставин, що пом`якшують покарання, що свідчить про істотне зниження ступеню тяжкості вчиненого злочину та суспільної небезпеки обвинуваченого, а саме покарання за ч. 1 ст. 28 ч. 3 ст. 365 КК України із застосуванням ст. 69 КК України - у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах України строком 3 (три) роки. На підставі ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням.
ІV. Позиції учасників судового провадження.
Прокурор ОСОБА_7 у судовому засіданні зазначив про відповідність умов угоди про визнання винуватості вимогам законодавства і просив затвердити її. Підтвердив добровільність укладання угоди сторонами.
За твердженням сторони обвинувачення, умовами угоди не порушуються права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, а виконання взятих на себе за угодою зобов`язань обвинуваченим не є неможливим для нього.
Крім того, прокурор зазначив, що потерпіла ОСОБА_28 не заперечувала проти укладання угоди, погодилася із її умовами, зокрема щодо призначення покарання ОСОБА_4 та можливість його звільнення від відбування покарання з випробуванням, про що складено відповідну заяву, яку долучено до угоди про визнання винуватості. Водночас зазначив, що на момент розгляду судом угоди, потерпіла ОСОБА_28 померла.
Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні підтвердив, що усвідомлює суть висунутого йому обвинувачення, беззаперечно визнає вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, не заперечує фактичних обставин, викладених в обвинувальному акті і в угоді про визнання винуватості. Підтвердив, що укладання угоди про визнання винуватості носить добровільний характер, а виконання взятих на себе за угодою зобов`язань є реальним. Скарги на дії, рішення чи бездіяльність слідчих і прокурорів під час досудового розслідування відсутні, жодного примусу, спрямованого на укладання угоди, з боку сторони обвинувачення або інших осіб, не було.
Зазначив, що обізнаний про вид та розмір покарання, яке йому буде призначено у випадку затвердження угоди, погоджується на нього, а також підтвердив, що усвідомлює правові наслідки призначення такого покарання.
Також обвинувачений ОСОБА_4 підтвердив, що цілком розуміє наявність у нього права на повний судовий розгляд, у якому прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують; права мовчати, і факт мовчання не матиме для суду жодного доказового значення; права допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення; права подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на його користь.
Підтвердив розуміння наслідків укладення та затвердження угоди, визначених у статті 473 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України), а також наслідки її невиконання, передбачені статтею 476 КПК України.
Просив суд затвердити угоду про визнання винуватості.
Захисник ОСОБА_6 підтримала угоду про визнання винуватості, наголосила на тому, що її укладення є добровільним актом усіх сторін. Підтвердив, що захисник залучений до процесу укладання угоди з моменту ініціювання, вона пояснила обвинуваченому істотні умови угоди та наслідки її укладання. Правову кваліфікацію діяння ОСОБА_4 не оспорює, жодних скарг на дії слідчих та прокурорів під час досудового розслідування не має.
V. Мотиви, з яких cуд виходив при вирішенні питання про відповідність угоди вимогам законодавства при ухваленні вироку, а також положення законодавства, якими він керувався.
При вирішенні питання про затвердження угоди суд має встановити, що укладена сторонами угода відповідає вимогам законодавства і відсутні підстави для відмови в її затвердженні.
Дослідивши зміст угод про визнання винуватості, заслухавши думки прокурора, обвинуваченого та його захисника, суд дійшов таких висновків.
V.І. Щодо відповідності умов угоди вимогам КПК України та КК України.
Відповідно до частини 2 статті 469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого. Угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим може бути укладена у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів (пункт 1 частини 4 статті 469 КПК України).
В частині інкримінованого діяння укладення прокурором угоди про визнання винуватості з обвинуваченим ОСОБА_4 не суперечить вимогам частини 2 статті 469 КПК України та пункту 1 частини 4 статті 469 КПК України щодо тяжкості кримінального правопорушення.
Пунктом 9 частини 2 статті 52 КПК України передбачено, що у разі укладення угоди про визнання винуватості участь захисника є обов`язковою та забезпечується з моменту ініціювання укладення угоди. Судом встановлено, що угода між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_4 складена та підписана 15.07.2025 у присутності його захисника - адвоката ОСОБА_6 , про що свідчить підпис останньої на тексті угоди. Крім того, в судовому засіданні сторони підтвердили участь захисника з моменту ініціювання угоди.
Вимоги до змісту угоди про визнання винуватості закріплені у статті 472 КПК України. Суд встановив, що угода про визнання винуватості відповідає формальним і змістовним вимогам, оскільки містить усі необхідні реквізити та обставини. Вона містить формулювання обвинувачення, правову кваліфікацію кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність. Сформульоване в угодах обвинувачення відображає істотні фактичні обставини, які є тотожними викладу обставин в обвинувальному акті і підтверджені в судовому засіданні обвинуваченим.
Суд встановив, що правова кваліфікація діяння обвинуваченого ОСОБА_4 є правильною, що з`ясовано та підтверджено у судовому засіданні. Кримінально-правова оцінка суспільно-небезпечних дій обвинуваченого, викладена в угоді, в цілому відповідає ознакам, встановленим у нормах кримінального закону.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 підтвердив кожну із обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується, та які викладені в угоді та обвинувальному акті. У присутності захисника визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому злочину. Обвинувачений та його захисник в судовому засіданні погодилися з кваліфікацією діяння, зазначеною в обвинувальному акті і угоді.
В угоді зазначені обставини, які враховані прокурором при вирішенні питання про її укладення, зокрема, характер і тяжкість вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, наявність суспільного інтересу в забезпеченні швидкого досудового розслідування і судового провадження, викритті, виявленні чи припиненні більшої кількості кримінальних правопорушень.
Відтак невідповідності умов угоди вимогам КПК України та КК України суд не встановив.
V.ІІ. Щодо відповідності умов угоди інтересам суспільства.
Відповідно до пункту 2 частини 7 статті 474 КПК України суд відмовляє у затвердженні угоди у разі невідповідності її умов інтересам суспільства.
Під суспільним інтересом у кримінальному процесі розуміють певні вигоди для всього суспільства, без задоволення яких неможливо забезпечити його всебічний, стабільний та демократичний розвиток. Вони визнані державою, забезпечені правом, а їх задоволення є гарантією існування і розвитку суспільства вцілому. У кримінальному провадженні суспільний інтерес загалом виражений в його завданнях, визначених статті 2 КПК України, та полягає у захисті особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охороні прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпеченні швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура. З урахуванням комплексності і неоднорідності завдань кримінального провадження, оцінюючи суспільний інтерес, Суд має встановити баланс між зацікавленістю обвинуваченого отримати м`якше покарання та запитом суспільства отримати від обвинуваченого щось на заміну такому пом`якшенню.
Укладення угоди в цій категорії справ за рахунок зменшення процесуального навантаження на сторону обвинувачення і зміщення акцентів на інші провадження сприятиме запобіганню, виявленню чи припиненню більшої кількості кримінальних правопорушень.
Також у випадку постановлення судом рішення на підставі угоди про визнання винуватості, умовами укладення якої є добровільність та беззастережне визнання особою своєї винуватості, значно прискорить і судовий розгляд. Адже обвинувачений не заперечує фактичних обставин кримінального правопорушення та їх юридичної оцінки. З юридичною оцінкою діянь також погоджується захисник, який є спеціалістом у галузі права. Укладення і затвердження угоди при дотриманні встановлених законом умов має наслідком скорочення часу досудового розслідування і судового розгляду справи, економію державних ресурсів і особистих ресурсів учасників провадження, зменшення навантаження на прокуратуру, адвокатуру та суди, в яких вивільнюється час і ресурс на виконання своїх завдань і функцій.
Затвердження угоди забезпечить притягнення обвинуваченого до відповідальності за вчинення кримінального правопорушення і його виправлення. Зазначене сприятиме формуванню у обвинуваченого і інших членів суспільства антикримінальної правосвідомості та усвідомлення невідворотності відповідальності за вчинені правопорушення.
Крім того, сторони погодилися, що обвинувачений має співпрацювати зі слідством та прокуратурою у викритті інших осіб, причетних до вчинення кримінального правопорушення, надати викривальні покази щодо таких осіб.
З огляду на беззаперечне визнання обвинуваченим своєї винуватості вбачається недоцільним застосовування загального порядку кримінального провадження.
У свою чергу, характер та тяжкість інкримінованого обвинуваченому злочину, його особи та ставлення до вчиненого, активне сприяння здійсненню досудовому розслідуванню і судовому розгляду вказує на його бажання виправитись. Виправлення особи, що вчинила злочин, також відповідає суспільному інтересу, адже покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами (частина 2 статті 50 КК України).
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відповідність угоди про визнання винуватості обвинуваченим ОСОБА_4 суспільному інтересу.
V.ІІІ. Щодо порушення умовами угоди прав, свобод чи інтересів сторін або інших осіб.
Відповідно до пункту 3 частини 7 статті 474 КПК України під час перевірки угоди на відповідність вимогам законодавства суд також перевіряє чи не порушують умови угоди права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб.
Матеріали судової справи містять заяви потерпілої ОСОБА_28 від 04.06.2025, відповідно до яких остання не заперечує проти укладання такої угоди та погоджується з її умовами щодо призначеного покарання та звільнення ОСОБА_4 від його відбування. Претензій морального та матеріального характеру до обвинуваченого ОСОБА_4 немає, шкоду завдану кримінальним правопорушенням відшкодовано у повному обсязі.
Дослідивши зміст угоди про визнання винуватості, заслухавши пояснення сторін кримінального провадження, суд встановив, що умови угоди не порушують прав, свобод чи інтересів сторін або інших осіб. Умови угоди не є невиправдано обтяжливими для жодної із сторін кримінального провадження.
V.ІV. Щодо добровільності укладення угоди.
Відповідно до пункту 4 частини 7 статті 474 КПК України при вирішенні питання про наявність підстав для затвердження угоди суд має переконатися, що укладення угоди є добровільним. Будь-який примус зі сторони обвинувачення або третіх осіб, спрямований на укладення угоди, або інші обставини, які викликають сумнів у добровільності угоди, зумовлює відмову у її затвердженні судом.
Обвинувачений ОСОБА_4 , а також його захисник ОСОБА_6 у судовому засіданні підтвердили добровільність укладення угоди про визнання винуватості та спільну узгодженість усіх викладених у ній умов. Зазначили про відсутність зі сторони прокурора примусу, погроз, насильства, обіцянок чи впливу будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Жодних скарг на дії, рішення чи бездіяльність слідчих та прокурорів під час досудового розслідування, а також «претензій» до захисника в процесі здійснення захисту, обвинувачений не має.
Прокурор ОСОБА_7 також вказав на спільну узгодженість усіх викладених в угодах умов, підтвердивши добровільність їх укладення зі сторони обвинувачення.
З огляду на зазначене, а також відсутність будь-яких обставин, які б свідчили про укладення угод сторонами під будь-яким впливом, суд дійшов висновку, що їх укладення носить добровільний характер та не суперечить бажанню та волі сторін.
V.V. Щодо можливості виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань.
Пункт 5 частини 4 статті 474 КПК України зобов`язує cуд перевірити угоду на предмет можливості виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань.
За змістом угоди обвинувачений ОСОБА_4 зобов`язався беззастережно визнати свою винуватість в обсязі висунутого обвинувачення під час судового провадження. У судовому засіданні обвинувачений підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті, надав відповідні показання щодо себе, визнав свою винуватість та щиро розкаявся.
Крім того, обвинувачений у судовому засіданні підтвердив свій намір дотримуватися умов в частині надання викривальних показань щодо інших співучасників вчиненого ним кримінального правопорушення.
На підставі викладеного cуд дійшов висновку про можливість виконання взятих обвинуваченими на себе за угодою зобов`язань.
V.VІ. Щодо відповідності умов угоди вимогам закону в частині призначення покарання.
За приписами статті 472 КПК України суттєвою умовою, яку має містити угода про визнання винуватості, є узгоджене сторонами угоди покарання. Відтак суд має перевірити узгоджене між прокурором та обвинуваченою покарання на предмет відповідності вимогам закону.
Частина 1 статті 65 КК України передбачає, що суд призначає покарання:
1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;
2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;
3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
У випадку затвердження вироком угоди про примирення або про визнання вини суд призначає покарання, узгоджене сторонами угоди.
Сторони узгодили обвинуваченому ОСОБА_4 покарання за ч. 1 ст. 28 ч. 3 ст. 365 КК України із застосуванням ст. 69 КК України - у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах України строком 3 (три) роки. На підставі ст. 75 КК звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням.
Частиною 5 статті 65 КК України передбачено, що у випадку затвердження вироком угоди про визнання винуватості суд призначає покарання, узгоджене сторонами угоди.
У справі існують пом`якшуючи обставини, передбачені ст. 66 КК України.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України не встановлено.
Крім того, відповідно до угоди про визнання винуватості, обвинувачений ОСОБА_4 раніше не судимий, на обліку у лікаря-психіатра та нарколога не перебуває, має постійне реєстрації та місце проживання.
При призначені покарання суд враховує позицію Верховного Суду від 03.02.2021 у справі № 629/2739/18, відповідно до якої призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, можливо «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину», тобто якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 КК України; істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи.
Відтак, оскільки умови угоди про визнання винуватості, укладеної між прокурором та обвинуваченим, за участю захисника, їх форма та зміст відповідають вимогам КПК України, КК України, враховуючи вищезазначені обставини та дані про обвинуваченого в сукупності з низкою пом`якшуючих обставин, при відсутності тяжких наслідків та відсутності обставин, що обтяжують покарання, суд вважає, за необхідне затвердити угоду про визнання винуватості та призначити обвинуваченому ОСОБА_4 узгоджене покарання із застосуванням ст. 69 КК України - у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах України строком 3 (три) роки. На підставі ст. 75 КК звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням.
Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 75 КК України суд приймає рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням у випадку затвердження угоди про примирення або про визнання вини, якщо сторонами угоди узгоджено покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, позбавлення волі на строк не більше п`яти років, а також узгоджено звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Суд вважає, що вищезазначені обставини в своїй сукупності дають підстави дійти висновку про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства та звільнення його від відбування покарання з випробуванням строком на 2 (два) роки, відповідно до вимог ст. 75 КК України, з покладанням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
На думку суду, узгоджене сторонами покарання за своїм видом та розміром відповідає характеру тяжкості вчиненого діяння та особі обвинуваченого, а також загальним засадам призначення покарання, встановленим законом України про кримінальну відповідальність, і здатне забезпечити досягнення мети призначення покарання.
VІІ. Інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку на підставі угоди.
Цивільний позов у цьому кримінальному провадженні не заявлявся.
Відповідно до обвинувального акта у кримінальному провадженні експерти не залучались.
Питання про відшкодування інших понесених процесуальних витрат стороною обвинувачення чи стороною захисту не піднімалось.
Питання доцільності застосування іншого запобіжного заходу суд не розглядає з огляду на відсутність з цього питання відповідного клопотання прокурора, та зважаючи на те, що відповідно до ст. ст. 22, 26 КПК України, суд розглядає тільки ті питання, які винесені на такий розгляд сторонами.
Керуючись статтями 2, 22, 28, 65-67, 69, 75, 77, 365 Кримінального кодексу України, статтями 373-376, 469-475 Кримінального процесуального кодексу України, суд
постановив:
Затвердити угоду від 15.07.2025 про визнання винуватості, укладену між прокурором відділу організації процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтриманням публічного обвинувачення управління організації процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтриманням публічного обвинувачення, організації виконання рішень ЄСПЛ Департаменту протидії порушенням прав людини у правоохоронній та пенітенціарній сферах Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 та обвинуваченим ОСОБА_4 , за участі захисника ОСОБА_6 у кримінальному провадженні № 62025100120000372, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.06.2025, за обвинуваченням  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28 ч. 3 ст. 365 КК України.
На підставі угоди про визнання винуватості від 15.07.2025 обвинуваченого  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28 ч. 3 ст. 365 КК України та призначити із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки, з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах України строком на 3 (три) роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнити  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням строком на 2 (два) роки.
У відповідності до вимог ч. 1 ст. 76 КК України покласти на  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такі обов`язки:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи;
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Шевченківський районний суд міста Києва до Київського апеляційного суду.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Роз`яснити учасникам провадження, що згідно з положеннями статті 476 КПК України у разі невиконання угоди про примирення або про визнання винуватості потерпілий чи прокурор відповідно мають право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку. Клопотання про скасування вироку, яким затверджена угода, може бути подано протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення відповідного кримінального правопорушення.
Умисне невиконання угоди є підставою для притягнення особи до відповідальності за ст. 389-1 КК України.

Суддя ОСОБА_29