ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

16 квітня 2026 року 	м.Суми	

Справа №585/83/25 
Номер провадження 22-ц/816/158/26

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),
суддів - Сізова Д. В. , Щербаченко М. В. 
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова Фінанс» на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 24 лютого 2025 року у складі судді Євтюшенкової В.І., ухваленого в м. Ромни Сумської області, 
в цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
у с т а н о в и в :

У січні 2025 року ТОВ «Іннова Фінанс» звернулося до суду з указаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 23 липня 2024 року між товариством та ОСОБА_1 укладено договір про надання грошових коштів у позику №4736090724, який разом із правилами надання споживчих кредитів, затвердженими 23 квітня 2024 року, складають єдиний договір, в якому визначаються всі його істотні умови та з яким відповідач був попередньо ознайомлений. Договір укладений в письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного та підписаного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених ст. ст. 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до договору позики позикодавець зобов`язується надати позичальнику позику на суму у розмірі 7 000 грн 00 коп., шляхом перерахунку на поточний рахунок позичальника, уключаючи використання реквізитів платіжної картки ( НОМЕР_1 ) на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику у погоджений умовами договору строк або достроково та сплатити проценти за користування позикою, нараховані згідно з п. 2.6.1., п. 2.6.2. та п. 2.6.3. цього договору, його додатків. 
Позичальник свої зобов`язання відповідно до умов договору позики не виконав, в той час як позикодавець свої зобов`язання виконав в повному обсязі та надав відповідачу грошові кошти у розмірі 7 000 грн 00 коп., що підтверджується квитанцією про перерахування коштів.
Загальна заборгованість відповідача перед позивачем за договором про надання грошових коштів у позику № 4736090724 від 23 липня 2024 року становить 26775 грн 00 коп., з яких: 7 000 грн 00 коп. – заборгованість за тілом кредиту; 16275 грн 00 коп. – заборгованість за процентами; 3500 грн 00 коп. – неустойка за кожен день прострочення повернення позики та/ або прострочення сплати процентів у строки.
Посилаючись на зазначені обставини позивач просив суд стягнути з позичальника ОСОБА_1 заборгованість за договором у розмірі 26775 грн 00 коп. та витрати зі сплати судового збору. 
Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 24 лютого 2025 року у задоволенні позову ТОВ «Іннова Фінанс» відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду, ТОВ «Іннова Фінанс» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким заявлені позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції безпідставно не врахував розрахунок заборгованості, наведений у позовній заяві, що проведено відповідно до кількості днів прострочення виконання зобов`язання та узгодженої відсоткової ставки. Суд першої інстанції не був позбавлений можливості перевірити правильність проведеного позивачем розрахунку заборгованості відповідача. Звертає увагу на те, що нормативно-правовими актами не конкретизовано вимог щодо форми та характеру подання відповідного розрахунку, а саме в тексті позовної заяви, чи окремим документом. 
Зазначає, що суд першої інстанції не надав оцінку наявній у матеріалах справи квитанції до платіжної інструкції від 23 липня 2024 року, якою підтверджується виконання товариством умов укладеного між сторонами договору та перерахування на зазначений відповідачем картковий рахунок грошових коштів. 
Відповідач відзиву на апеляційну скаргу, у визначений апеляційним судом строк, не подав. 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
З матеріалів справи вбачається, що 23 липня 2024 року між ТОВ «Іннова Фінанс» та ОСОБА_1 дистанційно, у вигляді електронного документа укладено договір про надання грошових коштів у позику № 4736090724 (а.с.11-21).
Відповідно до п.2.1 договору його укладення здійснюється сторонами за допомогою ІКС товариства, доступ до якого забезпечується позичальнику через веб-сайт. Ідентифікація позичальника здійснюється при вході в особистий кабінет, в порядку, передбаченому договором та/або Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки товариством правильності введення коду, направленого товариством на номер мобільного телефону позичальника, вказаний позичальником при вході та/бо протягом періоду обслуговування в товаристві.
На умовах, встановлених договором, товариство надає позичальнику кредит у гривні, а позичальник зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором (п.2.2 цього договору).
Сума кредиту (загальний розмір) складає 7000 грн (п.2.3 договору).
Строк кредиту – 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів – кожні 30 днів, останній платіж за періодом внесення 30 дні(в) (п.2.5 договору).
У пункті 2.6 договору сторонами договору узгодили, що тип процентної ставки – фіксований. За користування кредитом нараховуються проценти відповідно до наступних умов: стандартна процента ставка становить 1,5% в день та застосовується в межах строку кредиту, вказаного в п. 2.5 цього договору; знижена процента ставка 1,12 % в день та застосовується, якщо позичальник 22 серпня 2024 року сплатить кошти в сумі не менше суми першого платежу, визначеного в графіку платежів або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, позичальник, як учасник програми лояльності, отримає від товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити позичальник за стандартною процентною ставкою до вказаної вище дати, буде перераховано за зниженою процентною ставкою. 
У графіку платежів, що є додатком №1 до договору про надання споживчого кредиту від 23 липня 2024 року, визначено розмір щомісячних платежів за цим договором (а.с. 24-25). 
Відповідно до п 7.3. договору, у разі невиконання або неналежного виконання позичальником зобов`язань згідно договору, уключаючи прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, визначених графіком платежів, з наступного календарного дня позичальник повинен виплатити товариству штраф у розмірі 28% від суми простроченого платежу (частини суми кредиту, визначеної графіком платежів, та нарахованих процентів), за кожен факт такого прострочення. 
За порушення позичальником строків повернення позики та/або прострочення сплати процентів у строки, визначені договором, позикодавець має право стягнути з позичальника пеню за кожен день прострочення у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період прострочення, але не більше ніж 15% від суми простроченого платежу (п.7.4. договору).
Нарахування неустойки здійснюється товариством з урахуванням обмежень встановлених Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про захист прав споживачів». Сукупна сума неустойки (штраф, пеня), нарахована за порушення позичальником зобов`язань за цим договором, не може перевищувати половину суми кредиту, одержаної позичальником за цим договором. (п. 7.5 договору). 
На підтвердження своїх вимог, позивачем надано також паспорт споживчого кредиту, інформація, що надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (стандартизована форма), підписаний відповідачем одноразовим ідентифікатором (а.с. 7-10) та правила надання коштів та банківських металів у кредит ТОВ «Іннова Фінанс» (а.с. 26-32).
Квитанцією до платіжної інструкції №19927-1354-125397752 від 23 липня 2024 року та договором про надання послуг з приймання та переказу платежів від 16 травня 2023 року, підтверджується перерахування відповідачу на зазначений ним картковий рахунок 7 000 грн 00 коп. (а.с. 23 зворот, 33-37). 
Ухвалюючи оскаржуване рішення та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що заявляючи вимогу про стягнення кредитної заборгованості, стороною позивача не надано доказів на підтвердження її існування, тобто до позову не долучено розрахунок заборгованості. За відсутності розрахунку заборгованості за договором позики, суд позбавлений можливості перевірити інформацію щодо існування боргу, оцінити в сукупності та взаємозв`язку проведений розрахунок, у разі його долучення до позову, з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на їх спростування і навести у рішенні свій розрахунок, що є процесуальним обов`язком суду.
Проте з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитися не може, оскільки вони не відповідають вимогам закону та обставинам справи. 
Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний підпис є одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Пунктами 12 та 15 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.
Суб`єкт електронної комерції - суб`єкт господарювання будь-якої організаційно-правової форми, що реалізує товари, виконує роботи, надає послуги з використанням інформаційно-комунікаційних систем, або особа, яка придбаває, замовляє, використовує зазначені товари, роботи, послуги шляхом вчинення електронного правочину.
Відповідно до ч. 3 ст. 11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Так, матеріалами справи підтверджується, що 23 липня 2024 року між ТОВ «Іннова Фінанс» та ОСОБА_1 укладено договір №4736090724 про надання грошових коштів в позику, які позичальник підписав електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Виконання ТОВ «Іннова Фінанс» умов цього договору в частині надання кредитних коштів підтверджується квитанцією до платіжної інструкції №19927-1354-125397752 від 23 липня 2024 року. 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги наведений у позовній заяві розрахунок заборгованості відповідача за договором, в якому зазначена відсоткова ставка та строк кредитування. 
Суд першої інстанції не був позбавлений можливості перевірити правильність наведеного судом першої інстанції розрахунку суми боргу. 
Під час розгляду справи в суді першої інстанції, відповідач не спростував отримання кредитних коштів за договором, укладеним з ТОВ «Іннова Фінанс» та існування в нього заборгованості. 
Звертаючись до суду з позовом, товариство крім тіла кредиту в сумі 7000 грн 00 коп., просило стягнути також і відсотки за користування кредитними коштами, розраховані відповідно до процентної ставки у розмірі 1.5% в день за 155 днів. 
Проте визначений сторонами договору розмір відсоткової ставки, що становить 1.5 % в день, суперечить вимогам ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», якою визначено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.
Таким чином, з огляду на положення ч. 5 ст. 8 вказаного закону, розмір процентної ставки за користування кредитними коштами у сумі 7000 грн за 155 днів не міг перевищувати 10850 грн 00 коп. (7000 грн х 1% х 155 днів). 
Крім того, звертаючись з позовом товариство заявило вимогу про стягнення з позичальника неустойки у розмірі 3500 грн, нарахованої відповідно до умов договору.
Проте згідно із Законом № 2120-IX від 15 березня 2022 рокуприкінцеві та перехідні положення Цивільного кодексу України були доповнені пунктом 18, відповідно до якого, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
З огляду на зазначені норми закону, з урахуванням тієї обставини, що період дії воєнного стану в Україні триває, неустойка у розмірі 3500 грн, нарахована товариством відповідно до укладеного сторонами договору від 23 липня 2024 року, позичальник звільняється від сплати неустойки за прострочення виконання зобов`язання. Відтак вимоги товариства в цій частині задоволенню не підлягають.
За встановлених обставин розмір заборгованості відповідача за договором від 23 липня 2024 року становить 17 850 грн 00 коп., з яких 7 000 грн 00 коп. – заборгованість за тілом кредиту, 10850 грн 00 коп. - борг за відсотками, нарахований виходячи із ставки - 1% за день, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. 
На підставі п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України рішення суду слід скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог. 
На підставі ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України, пропорційно до частки задоволених позовних вимог та вимог апеляційної скарги, з відповідача на користь ТОВ «Іннова Фінанс» підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1623 грн та за подання апеляційної скарги на рішення суду у розмірі 2434,51 грн. 
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова Фінанс» задовольнити частково. 
Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 10 січня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення. 
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова Фінанс» задовольнити частково. 
Стягнути зі ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова Фінанс» 17 850 грн 00 коп. заборгованості за договором про надання грошових коштів у позику №4736090724 від 23 липня 2024 року та 1623 грн судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції.
В іншій частині позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова Фінанс» відмовити.
Стягнути зі ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова Фінанс» 2434,51 грн судового збору за апеляційний перегляд справи. 
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий -  	О. І. Собина	

Судді: Д. В. Сізов 

М. В. Щербаченко