ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2776/26 Справа № 192/391/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Стрельников О. О. Суддя у 2-й інстанції - Пищида  М. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2026 року м. Дніпро 

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого – судді Пищиди М.М.,
суддів: Свистунової О.В., Ткаченко І.Ю.
розглянувши у спрощеному позовному провадженні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 30 жовтня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання дитини,-

В С Т А Н О В И Л А:
У лютому 2025 року позивач звернувся з позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання дитини.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , матір`ю якого є ОСОБА_2 .
Після припинення сімейно-шлюбних відносин з відповідачкою, позивач добровільно допомагав та матеріально утримував їх сина, який залишився проживати з позивачкою, а 20 грудня 2022 року він та відповідачка уклали нотаріально посвідчений договір про визначення місця проживання дитини та умов її утримання, відповідно до якого дитина проживає з матір`ю, а батько зобов`язаний щомісячно сплачувати матері кошти на утримання дитини в розмірі 4000 грн. 00 коп., строк дії якого закінчився 20 грудня 2024 року. Однак у січні 2025 року він продовжив надавати кошти на утримання сина в розмірі 4000 грн. 00 коп.
Судовим наказом Солонянського суду Дніпропетровської області по справі №192/55/25 від 23 січня 2025 року з нього було стягнуто аліменти на користь відповідачки на утримання їх спільного сина у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 09 січня 2025 року до досягнення дитиною повноліття.
08 липня 2023 року позивач уклав шлюб з ОСОБА_4 , яка після реєстрації шлюбу прийняла його прізвище, а ІНФОРМАЦІЯ_2 у шлюбі народилася дитина ОСОБА_5 , у зв`язку з чим ОСОБА_6 з 01 квітня 2024 року по 10 січня 2027 року перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трьох років.
Позивач має постійне місце роботи, однак у нього погіршився матеріальний стан, в його сімейному стані відбулися зміни, оскільки в нього народилася ще одна дитина.
У зв`язку з чим позивач просить суд, зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на підставі судового наказу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 23 січня 2025 року, з 1/4 частини до 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку.
Рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 30 жовтня 2025 року в задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання дитини - відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі .
Посилається на те, що судом першої інстанції було неповно та неправильно встановлено деякі обставини, що мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження і оцінки наданих суду доказів. 
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_3 від 15 грудня 2022 року в графі батько зазначено — ОСОБА_1 , в графі мати — ОСОБА_2 , батьки у зареєстрованому шлюбі не перебували.
Згодом сімейні відносини припинилися, син ОСОБА_3 залишився проживати разом з матір`ю, даний факт не заперечувався сторонами.
Згідно договору про визначення місця проживання дитини, умов її утримання від 20 грудня 2022 року, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 домовилися, що батько зобов`язаний щомісячно сплачувати матері кошти на утримання дитини сина ОСОБА_3 в сумі 4000 грн., до 8 числа місяця за який здійснюється оплата, шляхом перерахування на поточний (картковий рахунок). Вказаний договір припинив свою дії 20 грудня 2024 року, строк дії зазначеного договору сторонами не продовжувався у зв`язку з чим втратив свою дію.
Згідно платіжних інструкцій, позивачем на виконання умов зазначеного договору здійснювалося поповнення карткового рахунку відповідачки зі сплати аліментів на дитину ОСОБА_3 в період дії вказаного договору, а згідно платіжної інструкції від 10 січня 2025 року сплачено аліменти за січень 2025 року.
Після спливу строку дії договору відповідачка звернулася із заявою про стягнення аліментів.
Відповідно до судового наказу судді Солонянського районного суду Дніпропетровської області №192/55/25 від 23 січня 2025 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше п`ятдесяти відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 09 січня 2015 року до досягнення дитиною повноліття.
Відповідно до квитанцій від 30 липня 2024 року, 27 листопада 2024 року та 17 січня 2025 року, позивачем здійснювались додаткові витрати на спільну дитину сторін, у вигляді придбання канцелярського приладдя, ноутбуку та смарт-годинника, відповідачкою зазначені витрати позивача в судовому засіданні не оспорювались.
Як вбачається з свідоцтва про шлюбу серії НОМЕР_1 від 08 липня 2023 року, ОСОБА_1 08 липня 2023 року уклав шлюб з ОСОБА_4 , яка після реєстрації шлюбу змінила прізвище на ОСОБА_7 .
Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 16 січня 2024 року ОСОБА_5 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьками якої є ОСОБА_1 та ОСОБА_6 .
Відповідно до наказу ТОВ «ОМЕГА» № 66-КО від 01 квітня 2024 року, ОСОБА_6 надано відпустку по догляду за дитиною до 3 років з 01 квітня 2024 року по 10 січня 2027 року.
Як вбачається з витягу з Реєстру територіальної громади № 2024/009512619 від 08 серпня 2024 року, ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно витягу з Реєстру територіальної громади № 2025/001618150 від 04 лютого 2025 року, ОСОБА_6 проживає за адресою: АДРЕСА_2 .
Відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження старшого державного виконавця № 77014758 від 29 січня 2025 року, відкрито виконавче провадження на підставі судового наказу Солонянського районного суду № 192/55/25 від 23 січня 2025 року.
З постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи старшого державного виконавця по виконавчому провадженні № 77014758 від 29 січня 2025 року вбачається, що звернено стягнення на доходи боржника ОСОБА_1 згідно судового наказу Солонянського районного суду № 192/55/25 від 23 січня 2025 року.
Відповідно до довідки «Дніпровської гімназії № 78» Дніпровської міської ради № 13 від 05 березня 2025 року, ОСОБА_3 навчається у 1-Г класі «Дніпровської гімназії № 78» Дніпровської міської ради.
Згідно характеристики учня 1-Г класу Дніпровської гімназії № 78 ОСОБА_3 , мати постійно контактує з класним керівником, цікавиться успіхами у навчанні, приймає активну участь у житті класу, батько є, але не займається вихованням сина, жодного разу не відвідав гімназію, не цікавиться успіхами дитини.
З довідки медичного центру «Покровський» від 07 березня 2025 року, ОСОБА_3 часто хворіє та знаходиться на «Д» обліку.
Як вбачається з довідки ПАТ «ІНДУСТРІАЛЬНІ ТА ДИСТРИБУЦІЙНІ СИСТЕМИ» № 61 від 07 лютого 2025 року, ОСОБА_1 працює на посаді територіального супервайзера сучасних каналів продажів Дніпропетровськ команда з 01 вересня 2015 року по даний час.
Згідно довідки ПАТ «ІНДУСТРІАЛЬНІ ТА ДИСТРИБУЦІЙНІ СИСТЕМИ» № 88 від 18 березня 2025 року, ОСОБА_1 за період з 01 січня 2025 року по 28 лютого 2025 року було нараховано дохід, з якого було утримано суму зі сплати аліментів.
Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів старшого державного виконавця по виконавчому провадженні № 77014758, у ОСОБА_1 наявна заборгованість: за лютий 2025 року у розмірі 3931 грн. 03 коп., за березень 2025 року у розмірі 3931 грн. 03 коп.
Також відповідно до свідчень ОСОБА_8 , ОСОБА_2 має дитину сина ОСОБА_3 , який навчається у першому класі Дніпровської гімназії № 78 разом з донькою свідка. Десь два рази на тиждень ОСОБА_3 відвідує додаткові зайняття, розважальні кружки, додатково навчається математиці, письмі та читанню, також займається плаванням та малюванням, забезпеченням яких займається ОСОБА_2 , дитина часто хворіє у зв`язку з чим відповідачка немає змоги працювати.
Ухвалюючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що позивачем належними та допустимими доказами не підтверджено погіршення його майнового стану, у тому числі, у зв`язку з народженням другої дитини.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду виходячи з наступного. 
Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.
Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.
Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.
Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану, як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.
При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, не залежної від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів.
Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).
Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Позивачем належними та допустимими доказами не підтверджено погіршення його майнового стану, у тому числі, у зв`язку з народженням другої дитини.
Зміна сімейного стану позивача, а саме народження другої дитини, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів також з урахуванням тих обставин, що ОСОБА_5 народилася ще у 2024 році, тобто до моменту видачі судового наказу.
Поряд з цим, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою.
Стягнення аліментів на користь відповідача на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі частини від заробітку (доходу) позивача відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні малолітню дитину – ОСОБА_5 2024 р.н., не буде спрямовано на належне забезпечення дитини ОСОБА_3 та суперечитиме його інтересам.
Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Згідно з статтями 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Судова колегія погоджується з судом першої інстанції та приходить до висновку, що позивачем не надано суду доказів, які свідчать про наявність підстав для зменшення розміру аліментів.
Крім того, позивачем не надано доказів того, що його матеріальний чи сімейний стан змінився так, що сплата аліментів у визначеному судом розмірі є ускладненою. Наявність на його утриманні матері, такою обставиною бути не може, оскільки позивачем не наведено відсутність у матері інших осіб, які мають змогу надавати їй допомогу, тобто не доведено факт перебування матері на його утриманні.
Позивачем суду не надано доказів, що з нього проводяться будь-які інші стягнення, окрім аліментів, визначених судовим наказом Солонянського суду Дніпропетровської області по справі №192/55/25 від 23 січня 2025 року. 
Окрім того, позивачем не надано доказів, що його дохід зменшився і є таким, що не дає змоги виконувати рішення суду.
Приймаючи до уваги, що позивачем не доведено підстав позову про зменшення розміру аліментів, а також те, що стягнення з нього аліментів на утримання сина у розмірі 1/4 частини його заробітку, на думку суду, не створює для позивача надмірний тягар та не порушує права другої дитини на належне утримання суд, ухвалює рішення про відмову у задоволенні позову.
Отже, твердження скаржника про неправильне застосування норм матеріального права є безпідставними.
Суд першої інстанції забезпечив повний та всебічний розгляд справи на основі наданих сторонами доказів, оскаржуване рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення скаржником норм процесуального закону.
На підставі вищенаведеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.
Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.
Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381-383 ЦПК України,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 30 жовтня 2025 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до чинного законодавства.
Повний текст постанови складено 27 березня 2026 року.

Судді