П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/36496/25	

Перша інстанція: суддя Стефанов С.О.,
повний текст судового рішення
складено 05.12.2025, м. Одеса
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача – Голуб В.А.,
суддів – Осіпова Ю.В., Скрипченка В.О.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2025 року справі № 420/36496/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення № 032950012839 від 28.08.2025, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду 28 жовтня 2025 року надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області в якому позивач просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 032950012839 від 28.08.2025 щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду в Одеській області призначити та виплачувати пенсію за віком із зниженням пенсійного віку з 20.08.2025 відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 05.12.2025 задоволений позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії. Суд визнав протиправним та скасував рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 032950012839 від 28.08.2025 про відмову у призначенні пенсії. Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 з 20.08.2025 пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України від 28.02.1991 року № 796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Стягнув за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору в розмірі 1 211, 20 грн. 
Не погоджуючись із прийнятим рішенням представник Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області подав апеляційну скаргу. В обґрунтування незгоди із судовим рішенням апелянт вказав, що період проживання (роботи) позивачки у зоні гарантованого добровільного відселення, у тому числі станом на 01.01.1993 становить 02 роки 05 місяців 06 днів. Періоди проживання з 01.09.1988 по 01.03.1991 та з 02.04.1991 по 31.12.1995 згідно з довідкою № 305 від 12.08.2025 не зараховано до періодів проживання у зоні гарантованого добровільного відселення, оскільки заявниця навчалася згідно з дипломом № НОМЕР_1 та працювала згідно з трудовою книжкою серії НОМЕР_2 у м. Чернігів, що не враховано судом І інстанції під час винесення рішення. Апелянт наголошує, що ОСОБА_1 відповідними документами не підтвердила факт постійного проживання та постійної роботи у зоні гарантованого відселення не менше 03 роки станом на 01.01.1993, а тому не має права на призначення пенсії із зниженням пенсійного віку. З огляду на вказане, апелянт просив задовольнити скаргу, скасувати рішення суду та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.
Позивачка не скористалась правом подачі відзиву на апеляційну скаргу у встановлений судом строк.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 20.08.2025 звернулася до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України від 28.02.1991 № 796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон № 796-ХІІ).
Відповідно до пункту 4.2 Порядку розгляд документів, наданих позивачкою, провадився за принципом «екстериторіальності» Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області.
Головним управлінням Пенсійного Фонду України в Одеській області прийнято рішення № 032950012839 від 28.08.2025 про відмову у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону за відсутністю необхідних кількості років проживання у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 — 3 років.
Як вбачається із оскаржуваного рішення, страховий стаж ОСОБА_1 становить 32 роки 07 місяців 20 днів. Період проживання (роботи) у зоні гарантованого добровільного відселення, у тому числі станом на 01.01.1993 становить 02 роки 05 місяців 06 днів. 
Періоди проживання з 01.09.1988 по 01.03.1991 та з 02.04.1991 по 31.12.1995 згідно з довідкою № 305 від 12.08.2025 не зараховано до періодів проживання у зоні гарантованого добровільного відселення, оскільки заявниця навчалася згідно з дипломом № НОМЕР_1 та працювала згідно з трудовою книжкою серії НОМЕР_2 у м. Чернігів. 
Враховуючи, що позивачка не підтвердила факт трирічного постійного проживання та постійної роботи у зоні гарантованого відселення станом на 01.01.1993, відповідачем було відмовлено їй у призначенні пенсії. 
Вважаючи рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 032950012839 від 28.08.2025 про відмову в призначенні пенсії за віком незаконним та необґрунтованим, таким, що порушує гарантоване Конституцією України право на соціальний захист, позивачка звернулася до суду з цим позовом.
Задовольняючи позов суд першої інстанції вказав, що Законом № 796-XII визначено, що саме посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" або "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи" є єдиним документом, що підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, встановленими Законом № 796-XII, зокрема призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій. Місцевий суд вказав, що позивачка має статус потерпілої від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), що підтверджено посвідченням серії НОМЕР_3 від 31.07.2025, а тому має право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також враховуючи межі апеляційного перегляду справи, колегія суддів виходить із такого.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.
Згідно з частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними (частина друга статті 46 Конституції України).
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 45 Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-ІV) пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Згідно зі статтею 16 Конституції України забезпечення екологічної безпеки і підтримання екологічної рівноваги на території України, подолання наслідків Чорнобильської катастрофи - катастрофи планетарного масштабу, збереження генофонду Українського народу є обов`язком держави.
В ухваленому на виконання статті 16 Конституції України Законі № 796-ХІІ, який визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, передбачено додаткові гарантії соціального захисту для вказаних осіб - комплекс заходів у вигляді пільг, компенсацій і гарантій.
Фактично ці заходи є компенсацією особам, які постраждали внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, за втрачене здоров`я, моральні і фізичні страждання, обмеження в реалізації своїх здібностей та можливостей забезпечити собі гідний життєвий рівень, а також основним засобом реалізації державою конституційного обов`язку щодо забезпечення соціального захисту таких осіб.
Умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, визначені у статті 55 Закону № 796-XII, частиною першою якої перебачено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.
Пунктом 2 частини першої статті 55 Закону № 796-XII встановлено, зокрема, що особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, мають право на зменшення пенсійного віку - 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років. При цьому початкова величина зниження пенсійного віку (на 3 роки) встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період.
Відповідно до частини третьої статті 55 Закону № 796-XII призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" і цього Закону.
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що умовами для виникнення в особи права на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до абзацу 4 пункту 2 частини першої статті 55 Закону № 796-XII є:
наявність відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу;
факт проживання та (або) праці такої особи у зоні гарантованого добровільного відселення протягом трьох років до 01.01.1993;
досягнення необхідного віку для призначення пенсії, зменшеного на відповідну кількість років відповідно до статті 55 Закону № 796-XII.
На виконання положень Закону № 1058-ІV постановою правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року № 22-1 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Порядок № 22-1).
Абзацом 2 підпункту 7 пункту 2.1 розділу II Порядку № 22-1 передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку. Для потерпілих від Чорнобильської катастрофи такими документами є:
документи про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видані органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями), або довідка про евакуацію із зони відчуження у 1986 році, видана Волинською, Житомирською, Київською, Рівненською або Чернігівською облдержадміністраціями;
посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи.
Таким чином, підставою для призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, є належність особи до потерпілих від Чорнобильської катастрофи та факт проживання (роботи), а не реєстрації у зоні радіаційного забруднення.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд, зокрема, у постановах від 29 січня 2020 року у справі № 572/245/17 та від 17 червня 2020 року у справі № 572/456/17.
Крім того, у постановах від 19 вересня 2019 року у справі № 556/1172/17, від 11 березня 2024 року у справі № 500/2422/23, від 19 вересня 2024 року у справі № 460/23707/22, від 02 жовтня 2024 року у справі № 500/551/23 Верховний Суд також зазначив про те, що виникнення права на зменшення пенсійного віку законодавець пов`язує із фактом фізичного перебування особи у зоні радіоактивного забруднення у зв`язку з постійним проживанням, або у зв`язку з роботою в такій місцевості. При цьому зменшення пенсійного віку залежить від рівня радіологічного забруднення місцевості та тривалості проживання в ній особи.
На підставі викладеного суд, враховуючи наведені висновки та встановлений абзацом 2 підпункту 7 пункту 2.1 розділу II Порядку № 22-1 перелік документів, що подається особою для призначення їй пенсії зі зменшенням пенсійного віку, зауважує, що наявність посвідчення постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи не є безумовною і єдиною підставою для призначення пенсії на підставі положень абзацу п`ятого пункту 2 частини першої статті 55 Закону № 796-XII. А тому висновки місцевого суду в цій частині є необґрунтованими.
Вказаний висновок застосовано у постанові Верховного Суду від 11.11.2024 у справі № 460/19947/23, а також у постанові Верховного Суду від 16.12.2025 у справі № 460/6098/24.
Підставою для відмови позивачці у призначенні пенсії зі зменшенням пенсійного віку стала відсутність достатнього підтвердженого періоду проживання у зоні гарантованого добровільного відселення у визначений статтею 55 Закону № 796-XII період.
Суд апеляційної інстанції вказує, що у період з 01.09.1988 по 01.03.1991 ОСОБА_1 навчалась у Чернігівському технікумі радянської торгівлі, про що внесено відповідний запис в трудову книжку позивачки. Крім того, у період з 02.04.1991 по 23.07.1996 позивачка працювала кухаром у м. Чернігів.
Оскільки місто Чернігів не віднесено до території гарантованого добровільного відселення, то період навчання у Чернігівському технікумі радянської торгівлі та період роботи кухаром у спірний період правомірно не враховано пенсійним органом до періоду проживання на території гарантованого добровільного відселення.
З огляду на вказане, суд вважає, що період з 01.09.1988 по 01.03.1991 та з 02.04.1991 по 31.12.1995 не входить до постійного проживання ОСОБА_1 на території гарантованого добровільного відселення.
Суд критично ставиться до довідки виконкому Михайло-Коцюбинської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області від 12.08.2025 № 305, адже вона видана лише на підставі погосподарських книг, без врахування відомостей про навчання та роботу позивачки.
Таким чином, оскільки матеріали справи не містять належних доказів постійного проживання та (або) роботи ОСОБА_1 на території гарантованого добровільного відселення, які б становили не менше трьох років станом на 01.01.1993, то вона не має права на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ.
Суд першої інстанції на зазначені обставини уваги не звернув, у зв`язку із чим дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 .
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що суд першої інстанції також задовольнив позовні вимоги ОСОБА_1 в частині зобов`язання виплачувати пенсію, які спрямовані на майбутнє. Проте, в порядку адміністративного судочинства захисту підлягають лише порушені права.
За правилами частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:
1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Підсумовуючи викладене, на думку апеляційного суду, при вирішенні цього публічно-правового спору суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи та допустив невідповідність висновків, викладених у його судовому рішенні, таким обставинам. Відтак, апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області слід задовольнити, скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю.
Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 317, 320, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2025 року, - задовольнити.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2025 року по справі № 420/36496/25, - скасувати
Прийняти нове рішення.
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення № 032950012839 від 28.08.2025, зобов`язання вчинити певні дії, - відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку, виключно у випадках, передбачених ч. 4 ст. 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач 		В.А. Голуб	
Судді	  	Ю.В. Осіпов   В.О. Скрипченко