П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/37988/25	

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді – Коваля М.П.,
суддів – Джабурія О.В.,
– Вербицької Н.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одеса апеляційну скаргу Міністерства юстиції України на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 січня 2026 року, прийняте у складі суду судді Єфіменка К.С. в місті Одеса, по справі за адміністративним позовом Приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Качурки В`ячеслава Вікторовича до Дисциплінарної комісії Приватних виконавців, Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2025 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Приватного виконавця виконавчого округу Одеської області ОСОБА_1 до Дисциплінарної комісії Приватних виконавців, Міністерства юстиції України, в якому позивач просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців, оформлене протоколом № 91 від 08.08.2025 року, прийняте за результатом розгляду подання Ради приватних виконавців України від 25.06.2025 № 963/01-14, в частині застосування до приватного виконавця ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді зупинення діяльності приватного виконавця;
- визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України №2297/7 від 01.11.2025 року «Про застосування до приватного виконавця виконавчого округу Одеської області ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення», в частині застосування до приватного виконавця ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді зупинення діяльності приватного виконавця;
- зобов`язати Міністерство юстиції України видати наказ про поновлення діяльності приватного виконавця Качурки В.В. та внести відповідну інформацію до Єдиного реєстру приватних виконавців України.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 29 січня 2026 року адміністративний позов Приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Качурки В`ячеслава Вікторовича задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців, оформлене протоколом № 91 від 08.08.2025 року, прийняте за результатом розгляду подання Ради приватних виконавців України від 25.06.2025 № 963/01-14, в частині застосування до приватного виконавця ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді зупинення діяльності приватного виконавця. Визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства юстиції України №2297/7 від 01.11.2025 року «Про застосування до приватного виконавця виконавчого округу Одеської області ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення», в частині застосування до приватного виконавця ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді зупинення діяльності приватного виконавця. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Міністерство юстиції України звернулось до П`ятого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій посилається на те, що при винесенні оскаржуваного рішення судом неповно встановлено обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, не надано належної оцінки фактичним даним і доказам, а також неправильно застосовано норми матеріального права, тому просить скасувати оскаржуване рішення в частині задоволення позовних вимог та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що судом першої інстанції було застосовано норми права, які регулюють порядок здійснення Міністерством та його структурними підрозділами контролю за діяльністю приватних виконавців у період дії на території України воєнного стану, при цьому Рада приватних виконавців України не є структурним підрозділом Міністерства, тому висновок суду першої інстанції про неправомірність визначення строку притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності не відповідає обставинам справи. Апелянт зазначає, що дії приватного виконавця Качурки В.В., які полягали в розпорядженні майном підсанкційної особи та призвели до вибуття активів із власності такої особи, підривають суспільну довіру й повагу до професії приватного виконавця в цілому та можуть викликати уявлення, що приватні виконавці, використовуючи владні повноваження, надані державою, вчиняють дії на користь підсанкційних осіб з метою нівелювання накладених на них державою санкцій. На думку апелянта, у межах обставин даної справи, основоположним чинником є не те, на користь яких осіб було здійснення стягнення, а те, що з власності підсанкційної особи вибули активи за результатом дій приватного виконавця. Крім того, апелянт звертає увагу, що висновок Дисциплінарного уповноваженого Асоціації приватних виконавців не має обов`язкового значення, відповідно не породжує юридичних наслідків.
Позивач надав до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначено про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, Качурка В`ячеслав Вікторович здійснює діяльність приватного виконавця у виконавчому окрузі Одеської області, що підтверджується посвідченням № 0315 від 13.03.2019.
На примусовому виконанні у приватного виконавця Качурки В.В. перебувало виконавче провадження № 70616073 з примусового виконання наказу № 916/1582/22 від 13.12.2022 року, виданого Господарським судом Одеської області про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «СПМК-17» (65025, Одеська обл., Комінтернівський р-н, 21-й км Старокиївського шосе, буд. 30А, код 01353551) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна енергопостачальна компанія» (65007, м. Одеса, вул. Мала Арнаутська, буд. 88, код 42114410) 599 905 (п`ятисот дев`яноста дев`яти тисяч дев`ятисот п`яти) грн 20 коп. заборгованості за спожиту електричну енергію, 8 998 (восьми тисяч дев`ятисот дев`яноста восьми) грн 58 коп. судового збору.
26.12.2022 року приватним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 70616073 щодо примусового виконання вимог вищезазначеного виконавчого документа.
В рамках вищезазначеного виконавчого провадження, приватним виконавцем проведено опис, арешт та передано згідно статті 61 Закону на примусову реалізацію рухоме майно боржника, а саме: ресайклер марки WIRTGEN, модель WR 250, 2017 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , заводський номер: НОМЕР_2 , шляхом проведення електронного аукціону. 23 січня 2025 року вищевказане майно було реалізовано Державним підприємством «СЕТАМ» із застосуванням веб-сайту, передбаченого Порядком реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 2831/5 від 29.09.2016, за електронною адресою: https://setam.net.ua/auction/562687, з ціною продажу 6 000 000,00 гривень.
Відповідно до протоколу проведення електронного аукціону (торгів) № 628613 переможцем аукціону було визнано приватне акціонерне товариство «Броварське шляхово-будівельне управління № 50».
В подальшому на адресу приватного виконавця надійшли заяви від АТ «ДТЕК ОДЕСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ» про примусове виконання наказу Господарського суду Одеської області № 916/760/24 від 18.10.2024 року про стягнення з ТОВ «СПМК-17» на користь Акціонерного товариства «ДТЕК Одеські електромережі» (65031, м. Одеса, вул. Миколи Боровського, № 28Б, код ЄДРПОУ 00131713) судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) грн.. 00 коп., та наказу Господарського суду Одеської області № 916/760/24 від 11.10.2024 року про стягнення з ТОВ «СПМК-17» на користь Акціонерного товариства «ДТЕК Одеські електромережі» (65031, м. Одеса, вул. Миколи Боровського, № 28Б, код ЄДРПОУ 00131713) заборгованості з розподілу електричної енергії в розмірі 92 861 (дев`яносто двох тисяч восьмисот шістдесяти однієї) грн.. 97 коп., заборгованості за перетікання реактивної електричної енергії в розмірі 3 200 (трьох тисяч двохсот) грн.. 12 коп. 3% річних в розмірі 4 499 (чотирьох тисяч чотирьохсот дев`яноста дев`яти) грн.. 33 коп. інфляційних втрат в розмірі 12 462 (дванадцяти тисяч чотирьохсот шістдесяти двох) грн.. 88 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 422 (двох тисяч чотирьохсот двадцяти двох) грн 40 коп.
Крім того, надійшла заява ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИТВА «МТБ БАНК» щодо відкриття виконавчого провадження з примусового виконання наказу Господарського суду Одеської області № 916/159/24 від 15.08.2024 року про стягнення з ТОВ «СПМК-17» на користь Публічного акціонерного товариства «МТБ БАНК» (68003, Одеська область, м. Чорноморськ, проспект Миру, 28; код ЄДРПОУ: 21650966) 15 000 000,00 грн заборгованості та 180 000,00 грн витрат зі сплати судового збору.
Позивачем винесено постанови про відкриття виконавчого провадження № 77027149, виконавчого провадження № 77027234 та виконавчого провадження № 77055904, щодо примусового виконання вимог вищезазначених виконавчих документів.
Виконавчі провадження № 70616073, 77027149, 77027234 та 77055904 були об`єднані у зведене виконавче провадження № 77053656, а кошти, що були отримані від переможця електронного аукціону з реалізації рухомого майна боржника були перераховані на користь стягувачів, а саме ТОВ «Одеська обласна енергопостачальна компанія», АТ «ДТЕК ОДЕСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ» та ПАТ «МТБ БАНК» у відповідності до вимог розділу VI Закону.
До Ради приватних виконавців України та Міністерства юстиції України надійшло звернення Керівника Головного оперативного управління ДБР Гейди І.О. від 14.02.2025 щодо дій приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Качурки В.В. у виконавчому провадженні № 70616073, у частині протиправної реалізації майна суб`єкта господарювання, який відповідно до рішень Ради національної безпеки і оборони України, введених у дію указами Президента України, перебуває під санкціями.
Так, відповідно до Указу Президента України № 219/2024 від 04.04.2024 року «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 04 квітня 2024 року «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» уведено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 04 квітня 2024 року «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій), яким передбачено застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій) до ТОВ «СПМК-17» (ідентифікаційний код 01353551) строком на 10 років, зокрема:
– блокування активів
– тимчасове позбавлення права користуватися та розпоряджатися активами, які належать фізичній або юридичній особі, а також активами, щодо яких така особа може прямо чи опосередковано (через інших фізичних або юридичних осіб) вчиняти дії, тотожні за змістом здійсненню права розпорядження ними (пункт 1);
– зупинення виконання економічних та фінансових зобов`язань (пункт 5).
Так, у діях приватного виконавця з реалізації рухомого майна ТОВ «СПМК-17» Державне бюро розслідувань вбачає протиправний механізм реалізації майна суб`єкта господарювання, який, відповідно до рішень Ради національної безпеки і оборони України, введених у дію указами Президента України, перебуває під персональними санкціями.
Окрім цього, ДБР зазначає, що невиконання приватним виконавцем своїх обов`язків та ігнорування рішень Ради національної безпеки і оборони України, що вводяться в дію указами Президента України, призводить до нівелювання державної санкційної політики в частині «блокування активів» певної категорії фізичних та юридичних осіб.
Тому з метою недопущення завдання приватними виконавцями під час здійснення своєї професійної діяльності збитків державним інтересам Головне оперативне управління ДБР звернулося до Міністерства юстиції України та Асоціації приватних виконавців України з проханням надати оцінку діям приватного виконавця в межах виконавчого провадження №70616073, вжити заходів правового реагування та управлінського контролю.
В той же час Державне бюро розслідувань в діях приватного виконавця Качурки В.В. порушень кримінального законодавства не виявило.
Рішенням Ради № 79 від 06.03.2025 розпочато перевірку діяльності приватного виконавця Качурки В.В. на предмет дотримання норм Кодексу етики.
Комітет з етики Асоціації приватних виконавців України дійшов висновку про наявність у діях виконавця ознак порушення норм статей 3, 4, 10 Кодексу професійної етики приватних виконавців України про що складено відповідний висновок № 303 від 15.04.2025 року.
Крім того, Радою приватних виконавців України було доручено Дисциплінарному уповноваженому АПВУ надати висновок щодо наявності або відсутності у діях приватного виконавця ОСОБА_1 складу дисциплінарного проступку у зв`язку із реалізацією майна боржника, щодо якого введені обмежувальні заходи (санкції).
Вивчивши матеріали дисциплінарної справи, ознайомившись з поясненнями приватного виконавця та висновком Комітету з етики АПВУ Дисциплінарний уповноважений прийшов до висновку про відсутність факту порушення приватним виконавцем правил професійної етики, а також про відсутність складу дисциплінарного проступку.
25.06.2025 року Рада приватних виконавців України звернулась до Дисциплінарної комісії приватних виконавців з поданням про притягнення до дисциплінарної відповідальності приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Качурки В.В. (вих. № 963/01-14), в якому просило притягнути до дисциплінарної відповідальності приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Качурку В.В. за порушення ним ч.1 ст.3, ч.ч.2,3 ст.4, ст.10 Кодексу професійної етики приватних виконавців України.
Відповідно до запрошення від 01.08.2025 № 13-2025/ДК, приватного виконавця Качурку В.В. було запрошено на засідання Дисциплінарної комісії приватних виконавців із розгляду подання Ради приватних виконавців України подання від 25.06.2025 № 963/01-14.
На засіданні Дисциплінарної комісії приватних виконавців, яке відбулось 08.08.2025, було оголошено рішення, оформлене протоколом № 91, про притягнення приватного виконавця ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді зупинення діяльності приватного виконавця на строк шість місяців.
01.11.2025 року на підставі наказу Міністерства юстиції України №2297/7 вищевказане рішення було введено в дію, а до Єдиного реєстру приватних виконавців України внесено відомості про зупинення діяльності приватного виконавця ОСОБА_1 строком на шість місяців.
Не погоджуючись з рішенням Дисциплінарної комісії приватних виконавців, оформлене протоколом № 91 від 08.08.2025 року та наказом Міністерства юстиції України №2297/7 від 01.11.2025 року «Про застосування до приватного виконавця виконавчого округу Одеської області ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення», позивач звернувся з даним позовом.
Вирішуючи спірне питання, суд першої інстанції виходив з того, що позивач здійснював виконавче провадження відповідно до норм чинного законодавства, що обумовлює протиправність та скасування рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців, оформлене протоколом № 91 від 08.08.2025 року та наказу Міністерства юстиції України №2297/7 від 01.11.2025 року.
Вирішуючи дану справу в апеляційній інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Закон України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень та інших органів» (далі - Закон №1403-VIII), що визначає основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус.
Статтею 17 Закону №1403-VIII встановлено, що Міністерство юстиції України формує та реалізує державну правову політику у сфері організації примусового виконання рішень, забезпечує підготовку приватних виконавців та підвищення їхньої кваліфікації, здійснює контроль за діяльністю приватних виконавців та визначає порядок здійснення контролю за діяльністю приватного виконавця; вводить в дію рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців про застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення, тощо.
Згідно частини 1 статті 34 Закону №1403-VIII, контроль за діяльністю приватного виконавця здійснюється Міністерством юстиції України шляхом проведення планових і позапланових перевірок у порядку, встановленому Міністерством юстиції України.
Частиною 3 ст. 34 Закону №1403-VIII передбачено, що позапланові перевірки проводяться на підставі: 1) заяви приватного виконавця про проведення перевірки; 2) письмових звернень учасників виконавчого провадження щодо рішень, дій або бездіяльності приватного виконавця; 3) неподання приватним виконавцем у встановлені строки звітності чи іншої інформації та/або подання недостовірної інформації.
Як встановлено судом підставою для проведення позапланової невиїзної перевірки позивача слугувала скарга Керівника Головного оперативного управління ДБР Гейди І.О. від 14.02.2025 щодо дій приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Качурки В.В. у виконавчому провадженні № 70616073, у частині протиправної реалізації майна суб`єкта господарювання, який відповідно до рішень Ради національної безпеки і оборони України, введених у дію указами Президента України, перебуває під санкціями.
Системний аналіз статей 38, 40, 41 Закону № 1403-VIII дає підстави для висновку, що приватний виконавець може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності за вчинення дисциплінарного проступку, яким вважається невиконання або неналежне виконання своїх обов`язків.
Накладення дисциплінарного стягнення на приватного виконавця здійснюється Дисциплінарною комісією, яка, в свою чергу, при визначенні виду дисциплінарного стягнення враховує обставини вчинення проступку, ступінь вини приватного виконавця, тяжкість вчиненого ним дисциплінарного проступку, наявність наслідків, розмір заподіяної шкоди, а також факти застосування до приватного виконавця дисциплінарних стягнень протягом останнього року.
З аналізу частини сьомої статті 34 Закону №1403-VIII вбачається, що для прийняття рішення про притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності, підставою для якого є наявність у діях приватного виконавця складу дисциплінарного проступку, Дисциплінарна комісія приватних виконавців має ретельно дослідити всі обставини справи, тобто встановити факт порушення останнім законодавства, що в свою чергу і є мотивом для прийняття рішення про зупинення діяльності приватного виконавця.
Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 10 січня 2020 року у справі №2040/6763/19 та від 10 червня 2021 року у справі № 420/11224/20.
Відповідно до частини 1 ст.41 Закону №1403-VIII, за вчинення дисциплінарного проступку до приватного виконавця може бути застосовано одне з таких дисциплінарних стягнень: 1) попередження; 2) догана; 3) зупинення діяльності приватного виконавця на строк до шести місяців; 4) припинення діяльності приватного виконавця.
При цьому, частиною другою ст.41 Закону №1403-VIII обумовлено, що рішення Дисциплінарної комісії про задоволення відповідного подання Міністерства юстиції України чи Ради приватних виконавців України та застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення вводиться в дію наказом Міністерства юстиції України.
Частиною 5 ст.41 Закону №1403-VIII передбачено, що рішення про застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення, введене в дію наказом Міністерства юстиції України, може бути оскаржено до суду.
Таким чином, за вимогами вищезазначених норм, особи, які проводять перевірку повинні дотримуватися вимог законодавства, а висновки перевірки мають ґрунтуватись на фактичних обставинах, підтверджуватись належними доказами, які були досліджені під час перевірки і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, та не можуть ґрунтуватись на припущеннях.
Як встановлено судом, Комітет з етики дійшов висновку про наявність у діях приватного виконавця ознак порушення норм статей 3, 4, 10 Кодексу етики.
Частиною першою статті 3 Кодексу передбачено, що у професійній діяльності приватний виконавець зобов`язаний використовувати всі свої знання та професійну майстерність для належного виконання вимог виконавчого документа, дотримуючись чинного законодавства України, сприяти утвердженню та практичній реалізації принципів верховенства права та законності.
Частина друга та третя статті 4 Кодексу етики регламентує, що поведінка приватного виконавця повинна сприяти підвищенню авторитету та суспільної довіри й поваги до професії. Приватний виконавець не повинен допускати у професійній діяльності дій, висловлювань і вчинків, які можуть зашкодити його репутації та авторитету професії приватного виконавця в цілому.
Статтею 10 Кодексу етики визначено, що кожен приватний виконавець повинен, у межах своїх можливостей, вчиняти дії, спрямовані на підвищення авторитету та довіри до професії приватного виконавця.
Узагальнюючи положення зазначених статей Кодексу етики можна зробити висновок, що головною умовою для дотримання їх вимог є відповідність дій приватного виконавця нормам чинного законодавства. І навпаки, підставою вважати, що дії приватного виконавця суперечать їхнім вимогам є протиправність його (виконавця) дій. Саме протиправність діяння особи, тобто вчинення дій або бездіяльності всупереч вимогам чинного законодавства, є підставою для притягнення її до дисциплінарної відповідальності. Без протиправності діяння особи будь-яка відповідальність виникнути не може.
Водночас, з матеріалів справи вбачається, що склад дисциплінарного проступку позивача відповідача вбачає саме у примусовому виконанні позивачем наказів Господарського суду Одеської області № 916/1582/22 від 13.12.2022 року, № 916/760/24 від 18.10.2024 року, № 916/159/24 від 15.08.2024 року, яким із Товариства з обмеженою відповідальністю «СПМК-17», на яке було накладено санкції згідно приписів Заукону України «Про санкції», було стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна енергопостачальна компанія», АТ «ДТЕК ОДЕСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ» та Публічного акціонерного товариства «МТБ БАНК» відповідно суми заборгованості за спожиту електричну енергію, заборгованості з розподілу електричної енергії та кредитної заборгованості. 
Відповідно до положень статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку, а обов`язкова сила судового рішення є елементом конституційного ладу України.
Велика Палата Верховного Суду в п.5.5. своєї постанови від 16.01.2025 року у справі № 990/47/23 виснувала, що обов`язковість судового рішення означає, що таке рішення буде виконано своєчасно (у розумні строки), належним чином (у спосіб, визначений судом) та у повному обсязі (у точній відповідності із приписами мотивувальної та резолютивної частини рішення суду).
Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VІІІ) передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) – це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно зі статтею 5 Закону № 1404-VІІІ примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців.
Відповідно до частин 1-2 статті 18 Закону № 1404-VІІІ виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Виконавець зобов`язаний:
1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом;
2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження;
3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання;
4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом;
5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки;
6) невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після одержання відповідного звернення від Державного концерну «Укроборонпром», акціонерного товариства, утвореного шляхом перетворення Державного концерну «Укроборонпром», державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну «Укроборонпром» або на момент припинення Державного концерну «Укроборонпром» було його учасником, господарського товариства в оборонно-промисловому комплексі, визначеного частиною першою статті 1 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності», вчинити дії щодо зняття арешту з майна, щодо якого було здійснено заходи із заміни майна, передбачені статтею 11 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності». 
Відповідно до статті 10 Закону № 1404-VІІІ заходами примусового виконання рішень є:
1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;
2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;
3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;
4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;
5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.
Згідно частини 1 статті 48 Закону № 1404-VІІІ звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації (пред`явленні електронних грошей до погашення в обмін на кошти, що перераховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця).
Отже, звернення стягнення на майно ТОВ «СПМК-17» було здійснено приватним виконавцем з метою забезпечення конституційного права стягувача на обов`язковість виконання рішення суду та у відповідності до вимог чинного законодавства.
Таким чином, отримавши до виконання виконавчі документи про стягнення коштів з боржника ТОВ «СПМК-17», які були видані на підставі судових рішень, що набрали законної сили та є обов`язковими до виконання на всій території України, приватного виконавця не було законних підстав для відмови у відкритті виконавчого провадження, відкладення чи зупинення вчинення виконавчих дій, або повернення виконавчого документу стягувачу.
Приватний виконавець в силу приписів статті 10, 18 Закону України «Про виконавче провадження» був зобов`язаний вживати передбачених законом заходів щодо примусового виконання рішення, вчиняти дії неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі.
З огляду на викладене, вжиття приватним виконавцем такого заходу примусового виконання рішення як звернення стягнення на майно боржника ТОВ «СПМК-17» відповідає вимогам законодавства про виконавче провадження та критеріям правомірної поведінки» приватного виконавця, оскільки останній діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами України.
Так, дійсно відповідно до Указу Президента України № 219/2024 від 04.04.2024 року «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 04 квітня 2024 року «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» уведено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 04 квітня 2024 року «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій), яким передбачено застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій) до ТОВ «СПМК-17» (ідентифікаційний код 01353551) строком на 10 років, зокрема:
– блокування активів
– тимчасове позбавлення права користуватися та розпоряджатися активами, які належать фізичній або юридичній особі, а також активами, щодо яких така особа може прямо чи опосередковано (через інших фізичних або юридичних осіб) вчиняти дії, тотожні за змістом здійсненню права розпорядження ними (пункт 1);
– зупинення виконання економічних та фінансових зобов`язань (пункт 5).
В той же час, ані Закон України «Про санкції», ані Указ Президента України № 219/2024 від 04.04.2024 року «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 4 квітня 2024 року «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)», ані жоден інший нормативно-правовий акт не передбачає обмеження органів та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів, під час вчинення ними заходів примусового виконання рішення, щодо фізичних та юридичних осіб відносно яких застосовано санкції.
Згідно висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 19.03.2020 року у справі №824/146/19, ані Закон України «Про санкції», ані Рішення РНБО не передбачають звільнення юридичних осіб України від виконання зобов`язань за укладеними ними угодами.
Відповідно до роз`яснення Національного банку України від 15.06.2022 року № 250005/41569 про практичне застосування банками вимог щодо реалізації персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій), запроваджених РНБО України, норми Закону України «Про санкції» спрямовані на обмеження прав конкретної особи (порушника) самостійно розпоряджатися власними активами на свою користь та/або з метою виконання своїх зобов`язань перед іншими особами, та не містять заборони щодо примусового виконання судових рішень стосовно клієнтів-боржників, до яких застосовано санкції “блокування активів” та/або “зупинення фінансових операцій”, особами, на яких законом покладено такі функції».
За таких обставин, колегія суддів вважає, що відсутність належного законодавчого регулювання питання щодо порядку дій виконавця у разі пред`явлення йому до примусового виконання виконавчих документів, у яких боржником є особи, щодо яких запроваджені персональні санкції не може нести ризик застосування до виконавців заходів відповідальності за недотримання останніми виконавчого або санкційного законодавства.
В той же час, завданням приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом. Відповідно до положень статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку, а обов`язкова сила судового рішення є елементом конституційного ладу України. Норми Конституції України не містять обмежень чи виключних випадків, коли судові рішення не виконуються.
Отже, примусове виконання приватним виконавцем рішень судів про стягнення заборгованості, які набрали законної сили, за умови відсутності прямої законодавчої заборони здійснювати такі дії щодо судових рішень, де боржником є особа, на яку накладено санкції згідно Закону України «Про санкції», на переконання суду не може свідчити ані про порушення позивачем норм чинного законодавства, ані про порушення ним норм професійної етики. 
Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про протиправність та скасування рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців, оформлене протоколом № 91 від 08.08.2025 року, прийняте за результатом розгляду подання Ради приватних виконавців України від 25.06.2025 № 963/01-14, в частині застосування до приватного виконавця ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді зупинення діяльності приватного виконавця та наказу Міністерства юстиції України №2297/7 від 01.11.2025 року «Про застосування до приватного виконавця виконавчого округу Одеської області ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення», в частині застосування до приватного виконавця ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді зупинення діяльності приватного виконавця.
Враховуючи викладене, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, яким повно та правильно встановлено обставини справи і ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до положень статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 292, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Міністерства юстиції України на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 січня 2026 року – залишити без задоволення. 
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 січня 2026 року по справі за адміністративним позовом Приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Качурки В`ячеслава Вікторовича до Дисциплінарної комісії Приватних виконавців, Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий суддя: М. П. Коваль

Суддя: О.В. Джабурія

Суддя: Н.В. Вербицька