ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
пр. Волі, 54а, м. Луцьк, 43010, тел./факс 72-41-10
E-mail: inbox@vl.arbitr.gov.ua Код ЄДРПОУ 03499885
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ
 10 березня 2026 року 	Справа № 903/35/26	

за позовом  ОСОБА_1 
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Джі Файв Ель - Україна"
про зобов`язання вчинити дії
Суддя Шум М.С.
Секретар судового засідання Сосновська Ю.П.
Представники сторін:
від позивача: н/з
від відповідача: н/з

встановив: 12.01.2026 через систему «Електронний суд» на адресу Господарського суду Волинської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Джі Файв Ель - Україна" у якому просить суд припинити трудові відносини між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю "Джі Файв Ель - Україна", у зв`язку зі звільненням ОСОБА_1 із займаної посади генерального директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Джі Файв Ель - Україна" за власним бажанням та внести запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань про звільнення ОСОБА_1 з посади генерального директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Джі Файв Ель - Україна"з дня набрання судовим рішенням законної сили.
Ухвалою суду від 19.02.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначити на 17 лютого 2026 року на 12:15 год.
Відповідач уповноваженого представника в судове засідання 17.02.2026 не направив, відзиву на позовну заяву суду не надав, водночас був належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи.
Суд протокольною ухвалою від 17.02.2026 закрив підготовче провадження, розгляд справи по суті призначив на 10.03.2026 на 11 год. 30 хв.
У визначений судом день та час відповідач представника в засідання суду не направив, відзиву на позовну заяву не надав, хоча про день та час розгляду справи в суді були повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення (а.с. 47, 51).
У відповідності до п. 2 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення .
Отже, суд дійшов висновку, що відповідач про розгляд справи судом повідомлений належним чином.
Згідно з частиною 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків право на справедливий судовий розгляд упродовж розумного строку.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення у відповідності до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, а неявка представників позивача та відповідача не перешкоджає вирішенню справи по суті за наявними в ній матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.
Рішенням Загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Джі Файв Ель - Україна», що оформлене протоколом  №1 від 26 червня 2018 року, було призначено ОСОБА_1 директором Товариства з обмеженою відповідальністю «Джі Файв Ель - Україна».
Згідно наказу №1 від 27.06.2018 ОСОБА_1 вступила до виконання обов`язків генерального директора ТОВ «Джі Файв Ель Україна» з 02.07.2025.
27.10.2025 ОСОБА_1 звернулася до Загальних зборів Учасників ТОВ «Джі Файв Ель-Україна» із заявою з проханням звільнити її з посади за власним бажанням 08.12.2025.
Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань від 12.01.2026, Учасниками Товариства є юридичні особи: Джі5Ель Продакшн Ою ( НОМЕР_1 - Production Оу, реєстраційний номер FI 2630674-5, Фінляндія) - учасник, що володіє часткою 66,7% Статутного капіталу в розмірі 122 301,12 грн. та Товариство з обмеженою відповідальністю «НОПІА» (код ЄДРПОУ 40172308, Україна) - учасник, що володіє часткою 33,3% Статутного капіталу в розмірі 61 058,88 грн.
Позивач зазначає, що ним було ініційовано скликання Загальних зборів Учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Джі Файв Ель-Україна» на 08.12.2025 та до порядку денного зборів запропоновано питання звільнення ОСОБА_1 з посади генерального директора за власним бажанням та призначення нового керівника.
В матеріалах справи наявні докази направлення заяви про звільнення та повідомлення про збори ТОВ "ДЖІ 5 Ель - Україна" та ТОВ «НОПІА».
Відповідно до п.п 10.3.3 п. 10.3 Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «Джі Файв Ель-Україна», затвердженого протоколом від 26.06.2018 №1 Загальних зборів Учасників (далі - Статут), питання призначення та відкликання генерального директора належить до компетенції Загальних зборів Товариства.
Згідно з п.10.8 Статуту, Загальні збори учасників скликаються не рідше одного разу на рік. Позачергові Збори скликаються у випадку неплатоспроможності Товариства, та за необхідності, якщо цього вимагають інтереси Товариства. Загальні збори можуть скликатися на вимогу генерального директора або Голови Наглядової ради.
Пунктом 10.10 Статуту передбачене персональне письмове повідомлення учасників про проведення Загальних зборів, що надсилається рекомендованим листом, або в інший спосіб, погоджений учасниками з зазначенням часу й місця проведення зборів, а також порядку денного. Повідомлення повинне бути зроблене не пізніш як за 10 днів до скликання Загальних зборів.
Судом встановлено, що генеральним директором ТОВ «Джі Файв Ель - Україна» ОСОБА_1 ініціювано проведення зборів у зв`язку із заявою про звільнення її з посади та направлено кожному учаснику повідомлення про збори рекомендованим листом за 41 календарний день до дати зборів відповідно до п.10.10 Статуту. 
Повідомлення про збори містило інформацію про час, місце проведення та порядок денний зборів, що відповідає вимогам п.10.10 Статуту та ч.5 ст.32 вищевказаного Закону. Учасники були забезпечені документами та інформацією, що необхідні для розгляду питань порядку денного на загальних зборах, оскільки разом з повідомленням отримали копію заяви про звільнення, що відповідає вимогам ст.32 Закону «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю».
Отже, позивач дотрималась усіх вимог до порядку скликання Загальних зборів Учасників, передбачених як Статутом, так і законом.
Водночас, ТзОВ "Джі Файв Ель - Україна" не прийнято рішення за результатами розгляду заяви Позивача щодо звільнення, а ініційовані Загальні збори Учасників 08.12.2025 - не відбулися в зв`язку з відсутністю необхідної кількості голосів для визнання зборів повноважними.
Відповідно до ч. 2 ст.32 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» виконавчий орган товариства скликає загальні збори учасників шляхом надсилання повідомлення про це кожному учаснику товариства.
Згідно ч. 3 ст.32 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» виконавчий орган товариства зобов`язаний повідомити учасників товариства не менше ніж за 30 днів до запланованої дати проведення загальних зборів учасників, якщо інший строк не встановлений статутом товариства.
Відповідно до ч. 4 ст.32 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» повідомлення, передбачене частиною третьою цієї статті, надсилається поштовим відправленням з описом вкладення. Статутом товариства може бути встановлений інший спосіб повідомлення.
Згідно ч. 5 ст.32 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» у повідомленні про загальні збори учасників зазначаються дата, час, місце проведення, порядок денний. Якщо до порядку денного включено питання про внесення змін до статуту товариства, до повідомлення додається проект запропонованих змін.
Позивач в позовній заяві зазначає, що з урахуванням вищезазначеного та зважаючи на бажання позивача припинити трудові відносини із відповідачем ним було дотримано порядок скликання зборів товариства і його учасників для прийняття рішення про звільнення із займаної посади, однак товариством не було прийнято відповідного рішення з незалежних від позивача причин.
Відповідно до ст. 38 Кодексу законів про працю України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це роботодавця письмово за два тижні.
Згідно статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Використання примусової праці забороняється.
У пункті 4 частини першої статті 36 КЗпП України визначено, що підставами припинення трудового договору є, зокрема, розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39).
У частині першій статті 21 КЗпП України передбачено, що трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
За змістом статті 22 КЗпП України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору не допускається.
За змістом статті 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні.
Положення КЗпП України не містять приписів про відлік початку перебігу двотижневого строку повідомлення роботодавця про звільнення, цей строк слід обчислювати з моменту отримання відповідної заяви роботодавцем, а не з моменту її направлення, оскільки цей двотижневий строк є гарантією прав роботодавця мати час здійснити заміну працівника.
Позивач зазначає, що його звернення не розглянуто, а збори 08.12.2025 не відбулись в зв`язку з відсутністю необхідної кількості голосів для визнання зборів повноважними., що позбавило Позивача можливості з незалежних від нього причин припинити свої повноваження як директора товариства в позасудовому порядку.
Надаючи правову оцінку даним спірним правовідносинам судом встановлено, наступне.
Відповідно до частини першої статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Аналогічні положення містяться у частині першій статті 4 ЦПК України.
Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження позивача про порушення було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
У постанові від 16.10.2020 у справі № 910/12787/17 Об`єднана палата Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду вказала на те, що захисту підлягає наявне законне порушене право (інтерес) особи, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав чи інтересів та звернулася за таким захистом до суду. Тому для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право (інтерес), і чи це право (інтерес) порушено відповідачем.
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (постанови ВП ВС від 05.06.18, справа № 338/180/17, від 30.01.19, справа № 569/17272/15-ц, від 16.06.20, справа № 145/2047/16-ц, від 15.09.20, справа № 469/1044/17).
Крім того, відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 28.05.2020 по справі № 910/7164/19, для того, щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітко визначену та дієву можливість оскаржити подію, яка на її думку порушує її права й охоронювані законом інтереси.
Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (абзац перший частини першої статті 19 ЦПК України).
За змістом пункту 3 частини першої статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають із корпоративних відносин, в тому числі пов`язані з управлінням юридичної особою.
Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується (частина перша статті 43 Конституції України).
До трудових відносин належать відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами (частина перша статті 3 КЗпП України.
Трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем-фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець-фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін (речення перше частини першої статті 21 КЗпП України).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14.06.2023 у справі №488/362/22 зазначила, що корпоративні права на участь в управлінні товариством його учасники реалізовують, зокрема, шляхом прийняття компетентним органом товариства рішення щодо припинення повноважень одноосібного виконавчого органу (директора). Таке рішення може мати наслідки для трудових відносин, але визначальним у таких ситуаціях є відносини корпоративні.
Суд встановив, що ОСОБА_1 (Позивач) призначений на посаду генерального директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Джі Файв Ель - Україна», що оформлене протоколом  №1 від 26 червня 2018. Згідно №1 від 27.06.2018 ОСОБА_1 вступила до виконання обов`язків генерального директора ТОВ «Джі Файв Ель Україна» з 02.07.2025. Трудовий договір між ТзОВ «Джі Файв Ель - Україна» та Позивачем не укладався.
Згідно зі статтею 38 Кодексу законів про працю України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу, власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору. Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.
Відтак, відповідно до трудового законодавства України, керівник товариства (директор), як будь-який інший працівник, має право звільнитися за власним бажанням, попередивши власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні.
Реалізація учасниками товариства корпоративних прав на участь в управлінні ним шляхом прийняття компетентним органом рішень про обрання (призначення), усунення, відсторонення, відкликання членів виконавчого органу цього об`єднання стосується також наділення або позбавлення їх повноважень на управління товариством. Хоча такі рішення уповноваженого на їхнє прийняття органу можуть мати наслідки і для трудових відносин, але визначальними у таких ситуаціях є відносини корпоративні, тобто пов`язані з управлінням товариством (Аналогічні висновки викладені у Постановах Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 510/456/17 від 8 листопада 2019 року у справі № 667/1/16, від 4 лютого 2020 року у справі № 915/540/16 (пункт 34), від 19 лютого 2020 року у справі № 145/166/18 (пункт 53), від 12 січня 2021 року у справі № 127/21764/17).
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 06.09.2023 у справі №127/27466/20 врахувала, що позовні вимоги про визнання трудових правовідносин припиненими, або про звільнення, або про припинення трудових правовідносин та/або правовідносин представництва у такому спорі спрямовуються насамперед на припинення правовідносин з управління, які існують між директором та товариством.
Крім того, Велика Палата Верховного Суду у справі №127/27466/20 дійшла висновку про те, що директор для припинення своїх повноважень як одноосібного виконавчого органу за своєю ініціативою мав скликати загальні збори учасників товариства (пункт 1 частини першої, частина сьома статті 31 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю") з включенням до порядку денного питання про припинення своїх повноважень шляхом обрання нового директора або тимчасового виконувача його обов`язків (частина тринадцята статті 39 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю"), оскільки вирішення цього питання належить до виключної компетенції загальних зборів учасників товариства (частина перша статті 99 ЦК України, пункт 7 частини другої статті 30 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю").
Враховуючи вищевикладені висновки та норми права, позивач ОСОБА_2 дотримав вимоги статті 32 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" та статуту товариства щодо порядку скликання загальних зборів учасників товариства, зокрема: не пізніше, ніж за 30 днів до початку зборів шляхом надсилання поштовим відправленням з описом вкладення повідомив кожного з учасників товариства про порядок денний, дату, час і місце їх проведення, а також надав учасникам можливість ознайомитися з документами та інформацією, необхідними для розгляду питань порядку денного, і забезпечити належні умови для ознайомлення з такими документами та інформацією за місцезнаходженням товариства в робочий час.
Отже, докази, що містяться у матеріалах справи, свідчать про дотримання позивачем також вимог закону щодо реалізації свого права на припинення трудових відносин за власним бажанням (волевиявленням) із відповідачем.
Між тим, матеріали справи не містять доказів у розумінні статей 77-79 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження розгляду по суті уповноваженим на звільнення директора органом товариства заяви позивача про звільнення з посади директора відповідача , а також фактичного звільнення ОСОБА_1 з посади директора ТОВ "Джі Файв Ель - Україна" на підставі рішення загальних зборів учасників у передбачений чинним законодавством України строк і внесення змін до відомостей про наведену юридичну особу про зміну її керівника.
Водночас, невирішення загальними зборами учасників товариства питання про звільнення за власним бажанням ОСОБА_1 з посади директора у даному випадку є порушенням зазначеного права позивача.
Відповідно до ч.1 ст.16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.
Суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині припининня трудових відносин між Товариством з обмеженою відповідальністю "Джі Файв Ель - Україна" та ОСОБА_1 у зв`язку зі звільненням позивача з посади генерального директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Джі Файв Ель - Україна" за власним бажанням на підставі частини 1 статті 38 Кодексу законів про працю України з моменту набрання законної сили рішення.
Щодо позовної вимоги про внесення запису до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про звільнення ОСОБА_1 з посади генерального директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Джі Файв Ель - Україна" слід врахувати наступне.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» державна реєстрація юридичних осіб, громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців - це офіційне визнання шляхом засвідчення державою факту створення або припинення юридичної особи, громадського формування, що не має статусу юридичної особи, засвідчення факту наявності відповідного статусу громадського об`єднання, професійної спілки, її організації або об`єднання, політичної партії, організації роботодавців, об`єднань організацій роботодавців та їхньої символіки, засвідчення факту набуття або позбавлення статусу підприємця фізичною особою, зміни відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, про юридичну особу та фізичну особу - підприємця, а також проведення інших реєстраційних дій, передбачених цим Законом.
Відповідно до статті 25 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців, та громадських формувань», державна реєстрація та інші реєстраційні дії проводяться на підставі документів, що подаються заявником для державної реєстрації; судових рішень, що набрали законної сили та тягнуть за собою зміну відомостей в Єдиному державному реєстрі, а також що надійшли в електронній формі від суду або державної виконавчої служби відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».
За змістом п. 3 ч. 5 ст. 25 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців, та громадських формувань» суб`єкт державної реєстрації не пізніше наступного робочого дня з дати отримання судового рішення, передбаченого пунктом 2 частини першої цієї статті, проводить відповідну реєстраційну дію шляхом внесення запису до Єдиного державного реєстру (крім випадків, передбачених пунктами 1 та 2 цієї частини).
Верховний Суд у постанові від 24.12.2019 у справі № 758/1861/18 зазначив, що факт припинення повноважень директора як посадової особи законодавець пов`язує із моментом внесення відповідного запису до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.
Стаття 17 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» не передбачає внесення змін до реєстру щодо керівника підприємства на підставі лише заяви і без відповідного рішення учасників, що у даному випадку унеможливлює внесення таких змін у позасудовому порядку, так як рішення учасниками про звільнення Позивача прийнято не було, а збори не відбулись.
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.
У п. 145 рішення від 15.11.1996 р. у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.
Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним».
Таким чином, "ефективний засіб правого захисту" у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.
Отже, з огляду на вище зазначені норми чинного законодавства України процедура звільнення директора із займаної посади внаслідок припинення правовідносин з товариством має супроводжуватись виключенням відомостей про директора з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, що у даному випадку є належним та ефективним способом захисту прав позивача та забезпечить відновлення його порушених прав.
З урахуванням викладеного, у зв`язку з задоволенням позовної вимоги щодо визнання трудових відносин припиненими між позивачем та відповідачем, враховуючи наявність в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відомостей про позивача як керівника відповідача, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про внесення запису до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про звільнення ОСОБА_1 з посади генерального директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Джі Файв Ель - Україна" з дня набрання судовим рішенням законної сили.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
У відповідності до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Зі змісту ст. 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).
У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.
Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.
Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.
За таких обставин, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог повністю.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 13, 73, 74, 75, 76-80, 123, 126, 231, 232, 236-240 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-
вирішив:
1. Позов задоволити.
2. Припинити трудові відносини між Товариством з обмеженою відповідальністю "Джі Файв Ель - Україна" (43025, Волинська обл., м. Луцьк, пр. Волі, 6, офіс 81, код ЄДРПОУ 42266256) та ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) у зв`язку зі звільненням ОСОБА_1 з посади генерального директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Джі Файв Ель - Україна" за власним бажанням на підставі частини 1 статті 38 Кодексу законів про працю України з моменту набрання законної сили рішенням суду .
3. Внести запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про звільнення ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) з посади генерального директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Джі Файв Ель - Україна" (43025, Волинська обл., м. Луцьк, пр. Волі, 6, офіс 81, код ЄДРПОУ 42266256) з дня набрання судовим рішенням законної сили.

Відповідно до ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного рішення.

Повний текст рішення складено
20.03.2026

Суддя Микола ШУМ