КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
03110, м. Київ, вул. Солом`янська, 2-а, e-mail: inbox@kia.court.gov.ua

Єдиний унікальний номер справи № 359/4934/24 Головуючий у суді першої інстанції - Чирка С.С.
Номер провадження № 22-ц/824/5134/2026 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 березня 2026 року м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді: Яворського М.А.,
суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,
за участю секретаря - Марченко А.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської областівід 23 червня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Чирки С.С., у місті Бориспіль, у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до  ОСОБА_1  про стягнення заборгованості,-
ВСТАНОВИВ:
У травні 2024 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1  про стягнення заборгованості, та просило суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» суму заборгованості за кредитним договором №3347798 від 25 грудня 2022 року та кредитним договором №28421-01/2023 від 22 січня 2024 року у загальному розмірі 123 475,70 грн, а також понесені судові витрати.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 25 грудня 2022 року ТОВ «Лінеура Україна» уклало з ОСОБА_1 кредитний договір №3347798, за умовами якого ТОВ «Лінеура Україна» зобов`язалося надати ОСОБА_1 кредит у розмірі 17 000, 00 грн, а ОСОБА_1 зобов`язався протягом визначеного терміну повернути суму кредиту та сплатити відсотки за його користуванням. ТОВ «Лінеура Україна» виконало своє зобов`язання за договором та надало ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 17 000, 00 грн. Відповідач неналежним чином виконував грошове зобов`язання, тому у нього виникла заборгованість за кредитним договором №3347798 від 25 грудня 2022 року у загальному розмірі 111 385,70 грн. 
В подальшому, на підставі договору факторингу ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги за вищевказаним кредитним договором.
Також, 22 січня 2024 року ТОВ «ФК «Інвеструм» уклало з ОСОБА_1 кредитний договір № 28421-01/2023, за яким ТОВ «ФК «Інвеструм» зобов`язалося надати ОСОБА_1 кредит у розмірі 3100, 00 грн, а ОСОБА_1 зобов`язався протягом визначеного терміну повернути суму кредиту та сплатити відсотки за його користуванням. ТОВ «ФК «Інвеструм» виконало своє зобов`язання за договором та надало ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 3 100, 00 грн. Відповідач неналежним чином виконував грошове зобов`язання, тому у нього виникла заборгованість за кредитним договором № 28421-01/2023 від 22 січня 2024 року у загальному розмірі 12090,00 гривень. 
В подальшому, на підставі договору факторингу ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги за вищевказаним кредитним договором.
З урахуванням того що відповідач у добровільному порядку відмовляється виконувати взяті на нього зобов`язання за вище вказаними кредитними договорами позивач просив вирішити вказаний спір у судовому порядку та стягнути вище вказані кошти на користь позивача. 
Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської областівід 23 червня 2025 року позов ТОВ «ФК «ЄАПБ» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» суму заборгованості за кредитними договорами в загальному розмірі 123 475,70 грн та судовий збір в розмірі 3028 грн.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, відповідно до якої просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК «ЄАПБ» в повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що районним судом не було взято до уваги того, що позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів відступлення права вимоги за кредитними договорами.
Позивачем також не було надано доказів на підтвердження сплати новим кредитором грошових коштів первісним кредиторам за передачу права грошової вимоги та зарахування їх на рахунок останнього.
Відсутність доказів на підтвердження повної оплати за договором факторингу є самостійною підставою для відмови у задоволенні заяви про стягнення заборгованості. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 17 січня 2020 року № 916/2286/16 та від 13 травня 2020 року у справі № 219/1704/17.
Зазначає, що наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання проценти перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.
Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.
Сторони вказаної справи, будучи належним чином повідомленими про дату час та місце розгляду вказаної справи шляхом направлення повісток через електронний кабінет ЄСІКС (а.с. 237 - 238) в судове засідання не з`явилися.
У відповідності до вимог ст. 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.
Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а не можливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.
З огляду на вказане, врахувавши передбачені чинним процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому її розгляді, усвідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду цієї справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатність наявних у справі матеріалів для її розгляду, апеляційний суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явилися в судове засідання.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах позовних вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Суд першої інстанції при розгляді справи встановив, що 25 грудня 2022 року ТОВ «Лінеура Україна» уклало з ОСОБА_1 договір № 3347798 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. За яким ТОВ «Лінеура Україна» зобов`язалося надати ОСОБА_1 кредит у розмірі 17 000 гривень, а ОСОБА_1 зобов`язався протягом 360 днів повернути суму кредиту та сплатити відсотки за користування грошовими коштами у розмірі 1.99% в день за користування кредитом (а.с. 7-15, 16).
ТОВ «Лінеура Україна» виконало своє зобов`язання за договором та надало ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 17 000 гривень, що підтверджується випискою про рух коштів по картці за період 25 грудня 2022 року - 30 грудня 2022 року, наданою АТ «ПриватБанк».
Згідно розрахунку заборгованості у відповідача виникла заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 111 385,70 гривень, що складається: з суми заборгованості за основною сумою боргу - 17 000,00 гривень, суми заборгованості за відсотками - 94 385,70 гривень. Дана обставина підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором № 3347798 від 25 грудня 2022 року (а.с. 24).
22 січня 2023 року ТОВ «ФК «Інвеструм» уклало з ОСОБА_1 договір про надання фінансового кредиту № 28421-01/2023. За яким ТОВ «ФК «Інвеструм» зобов`язалося надати ОСОБА_1 кредит у розмірі 3100 гривень, а ОСОБА_1 зобов`язався протягом 25 днів повернути суму кредиту та сплатити відсотки за користування грошовими коштами у розмірі 0.7% в день за користування кредитом (а.с. 31-32, 33).
ТОВ «ФК «Інвеструм» виконало своє зобов`язання за договором та надало ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 3 100 гривень, що підтверджується випискою про рух коштів по картці за період 22.01.2023 року - 25.01.2023 року, наданою АТ «ПриватБанк».
Згідно розрахунку заборгованості у відповідача виникла заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 12090,00 гривень, що складається: з суми заборгованості за основною сумою боргу - 3100,00 гривень, суми заборгованості за відсотками - 8990,00 гривень. Дана обставина підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором № 28421-01/2023 від 22 січня 2023 року (а.с. 39).
19 жовтня 2023 року між ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «Лінеура Україна» укладено Договір факторингу № 19102023, у відповідності до умов якого ТОВ «Лінеура Україна» передає ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «Лінеура Україна» Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників (а.с. 19-21).
Відповідно до витягу з Реєстру боржників від 19 жовтня 2023 року до Договору факторингу № 19102023 від 19 жовтня 2023 року, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги за кредитними договорами №3347798 від 25.12.2022 року (а.с. 23).
30 серпня 2023 року між ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «ФК «Інвеструм груп» укладено Договір факторингу №30082023/1, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «Інвеструм груп» передає ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «ФК «Інвеструм груп» Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників (а.с. 34-36).
Відповідно до витягу з Реєстру боржників від 30 серпня 2023 року до Договору факторингу № 30082023/1 від 30 серпня 2023 року, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги за кредитним договором №28421-01/2023 від 22.01.2023 року (а.с.38).
Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, мотивував своє рішення тим, що кредитні договори укладено в електронній формі з дотриманням вимог чинного законодавства, зокрема з використанням електронного цифрового підпису позичальника. Суд також зазначив наявність у позивача права вимоги до відповідача за кредитним договором, а також неналежне виконання позичальником обов`язків з повернення кредитних коштів, у зв`язку з чим і виникла заборгованість, яка підлягає стягненню в судовому порядку.
Апеляційний суд погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону виходячи з наступного.
Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Оцінюючи висновки суду по суті позовних вимог та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд керується наступним.
Так, основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України.
Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.
Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.
Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом у постановах від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Особливості укладання договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон).
Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до частини третьої статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону).
Згідно із частиною шостою статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом частини восьмої статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 травня 2021 року у справі №761/35556/14 зроблено висновок, що «невід`ємною складовою правильної правової кваліфікації судами спірних договірних відносин є визначення правової природи договору, який є основою їх виникнення. Виходячи зі змісту статті 640 ЦК України, залежно від моменту виникнення цивільних прав і обов`язків у сторін договору, законодавець розрізняє договори консенсуальні і реальні. Консенсуальний договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Щодо реальних договорів, для укладення яких, крім згоди сторін, вимагається передання майна або вчинення іншої дії, частина друга статті 640 ЦК України передбачає правило, за яким договір вважається укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України кредитний договір - це договір, за яким банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір за своєю юридичною природою є консенсуальним».
У справі, яка переглядається, встановлено, що при підписанні 25 грудня 2022 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 кредитного договору №3347798, а також 22 січня 2024 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ОСОБА_1 кредитного договору № 28421-01/2023 сторонами було погоджено всі істотні умови договору.
Підписавши вказані договори, відповідач добровільно погодився на визначені у ньому умови кредитування, взявши на себе відповідні зобов`язання.
Відповідно до Закону договори вважаються такими, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цих договорів у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача.
Факт перерахування коштів за кредитним договором №3347798 від 25 грудня 2022 року підтверджується даними листа ТОВ «Універсальні платіжні рішення» №1758 - 2702 від 27 лютого 2024 року, відповідно до якого 25 грудня 2022 року 13:56:07 на картку НОМЕР_1 перераховано 17 068,00 грн, номер транзакції в системі iPay.ua - 188918295, призначення платежу: Зарахування 17 000,00 грн на картку НОМЕР_1 .
Також факт перерахування коштів за кредитним договором кредитним договором №28421-01/2023 від 22 січня 2024 року підтверджується даними листа ТОВ «Універсальні платіжні рішення» № 2919_240430170029 від 30 квітня 2024 року, відповідно до якого 22 січня 2024 року 21:40:06 на картку НОМЕР_2 перераховано 3 100,00 грн, номер транзакції в системі iPay.ua - 196041914, призначення платежу: Зарахування 3 100,00 гривень на картку НОМЕР_2 .
При цьому, суд звертає увагу, що реквізити карток вказано у пункті 2.1 договору №3347798 від 25 грудня 2022 року та у пункті 7 договорі №28421-01/2023 від 22 січня 2024 року, який заповнюється позичальником та містить анкеті дані відповідача, в тому числі реквізити документу, що посвідчує особу.
Разом з цим, усупереч статті 81 ЦПК України, заперечуючи проти позовних вимог ТОВ «ЄАПБ», відповідачем не спростовувано, що банківська карта, зазначена у договорі позики останньому не належить.
Колегія суддів бере до уваги, що ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 квітня 2025 року було задоволено клопотання представника позивача про витребування у АТ КБ «Приватбанк» інформації щодо повного номера банківських карток ОСОБА_1 та виписок з карткових рахунків про рух грошових коштів з відображенням часу зарахування коштів, призначення платежу та відправника коштів; інформацію щодо номеру телефону, на який відправлялася інформація про підтвердження здійснення операцій (фінансовий номер телефону) за платіжною карткою № НОМЕР_1 за період з 25.12.2022 по 30.12.2022 та за платіжною карткою № НОМЕР_2 за період з 22.01.2023 по 25.01.2023; інформацію чи знаходиться номер телефону НОМЕР_3 в анкетних даних ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_4 ).
На виконання зазначеної ухвали, 14 травня 2025 року,АТ КБ «Приватбанк» надало відповідь № 20.1.0.0.0/7-250501/61962-БТ від 08 травня 2025 року, повідомило, що на ім?я ОСОБА_1 в банку емітовано карту № НОМЕР_2 , № НОМЕР_1 (IBAN НОМЕР_7 ). Додатково направило виписку по картковому рахунку № НОМЕР_2 , № НОМЕР_1 за період 25 грудня 2022 року - 30 грудня 2022 року та 22 січня 2023 року - 25 січня 2023 року. Номер телефону на який відправлялась інформація про підтвердження операцій за платіжною карткою № НОМЕР_2 , № НОМЕР_1 за період 25 грудня 2022 року - 30 грудня 2022 року та 22 січня 2023 року - 25 січня 2023 року: фінансовий номер телефону: НОМЕР_3 . Номер телефону який знаходиться в анкетних даних ОСОБА_1 : НОМЕР_3 .
Надаючи правову оцінку зазначеному, колегія суддів апеляційного суду вважає вказані докази є належними та достатніми для висновку про виконання первісним кредитором ТОВ «Лінеура Україна» свого обов`язку за кредитним договором №3347798 від 25 грудня 2022 року та кредитором ТОВ «ФК «Інвеструм» за кредитним договором №28421-01/2023 від 22 січня 2024 року, щодо видачі відповідачу грошових коштів у розмірах погоджених сторонами вище вказаних кредитних договорів. 
Жодних доказів на спростування факту отримання коштів, користування наданими кредитними коштами, тобто, існування між сторонами договірних відносин позичальника і кредитора, відповідачем надано не було.
Доказів протилежного матеріали справи не містять, як з приводу укладення договорів, так і належності відповідачу зазначеного номеру телефону чи ненадходження на нього смс-кодів, а також отримання зазначених коштів, тобто не спростовано відповідачем, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком.
До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18; від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19; від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19 і від 16 грудня 2020 року у справі №561/77/19.
Матеріали справи також не містять належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт погашення відповідачем  ОСОБА_1 кредитної заборгованості у повному обсязі.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та відхиляє доводи апеляційної скарги, що заборгованість відповідача підтверджується у сукупності умовами кредитного договору, виписками по рахунку та розрахунком заборгованості, який зроблено на підставі даних документів.
Щодо доводів апелянта про правомірність переходу права вимоги за договором факторингу, колегія суддів апеляційного суду вказує наступне.
Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.
Тобто, підставою для заміни сторони, а саме процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, у наслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.
Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлене договором або законом.
Тобто відступлення права вимоги за змістом означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.
У статті 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
При цьому у зв`язку із заміною кредитора у зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише суб`єктний склад у частині кредитора.
За частиною першою статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
Правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання.
Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.
Такі висновки Велика Палата Верховного Суду виклала у постанові від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18.
Згідно з частиною першою статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні (стаття 517 ЦК України).
Відповідно до статті 519 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором.
Частиною першою статті 1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Отже, необхідною умовою для відступлення права вимоги є існування самого зобов`язання за яким відступається право, яке й підтверджує дійсність вимог (постанова Верховного Суду від 28 липня 2021 року у справі № 761/33403/17 (провадження № 61-12551св20).
Права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача (пункт 132 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі № 910/12525/20, пункт 90 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 серпня 2023 року у справі № 910/19199/21).
З наведених норм вбачається, що права вимоги (майнові права) можуть бути відступлені (продані) лише за існуючим зобов`язанням; первісний кредитор може відступити (продати) тільки ті права вимоги (майнові права), які дійсно існують та йому належать; відступлення (продаж) прав вимоги (майнових прав) здійснюється виключно в межах того обсягу прав, який має в такому зобов`язанні кредитор.
Аналіз наведених норм права свідчить про те, що згідно з нормами чинного законодавства відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору.
Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-459цс17, яка є актуальною, що підтверджено ухвалою Великої Палати Верховного Суду у справі № 761/33403/17 від 22 квітня 2021 року.
У розрізі викладеного, ураховуючи сталу практику Верховного Суду, яка регулює правовідносини із відступлення права вимоги (цесії) вбачається, що саме на первісного кредитора покладено обов`язок представити новому кредитору всі документі, які слугували підставою виникнення боргового зобов`язання у боржника, оскільки правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання.
Судом першої інстанції встановлено, що 19 жовтня 2023 року між ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «Лінеура Україна» укладено Договір факторингу № 19102023, у відповідності до умов якого ТОВ «Лінеура Україна» передає ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «Лінеура Україна» Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників.
Відповідно до витягу з Реєстру боржників від 19 жовтня 2023 року до Договору факторингу № 19102023 від 19 жовтня 2023 року, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги за кредитними договорами №3347798 від 25.12.2022 року.
На підтвердження виконання ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» зобов`язань перед ТОВ «Лінеура Україна» в частині проведення оплати, представником позивача до суду подано платіжну інструкцію №20375 від 24 жовтня 2023 року згідно до якої ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» сплатило ТОВ «Лінеура Україна» 928201,23 грн за договором факторингу №19102023 від 19 жовтня 2023 року (а.с. 109). 
30 серпня 2023 року між ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «ФК «Інвеструм груп» укладено Договір факторингу №30082023/1, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «Інвеструм груп» передає ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «ФК «Інвеструм груп» Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників.
Відповідно до витягу з Реєстру боржників від 30 серпня 2023 року до Договору факторингу № 30082023/1 від 30 серпня 2023 року, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги за кредитним договором №28421-01/2023 від 22.01.2023 року.
На підтвердження виконання ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» зобов`язань перед ТОВ «ФК «Інвеструм груп» в частині проведення оплати, представником позивача до суду подано платіжну інструкцію №20141 від 31 серпня 2023 року згідно до якої ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» сплатило ТОВ «ФК «Інвеструм груп» 2003325,08 грн за договором факторингу №30082023/1 від 30 серпня 2023 року (а.с. 118). 
Враховуючи викладене, відступлення (продаж) прав вимоги та майнових прав за Договору факторингу № 19102023 від 19 жовтня 2023 року, та Договору факторингу № 30082023/1 від 30 серпня 2023 року підтверджується належними доказами, що містяться у матеріалах справи, і власне договір не суперечить статті 514 ЦК України.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують законності рішення суду першої інстанції.
За таких обставин, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.
Відповідно до положень статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.
Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської областівід 23 червня 2025 року залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дати складення повного тексту постанови.
Текст постанови складено 18 березня 2026 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський
Судді : Т.Ц.Кашперська
В.О.Фінагеєв