Справа № 496/3437/24
Провадження № 2/496/1788/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2026 року м. Біляївка 
Біляївський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді - Пасечник М.Л.
за участю секретаря - Кабанової К.С. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів,

В С Т А Н О В И В:

Адвокат Жмурко С.Л. в інтересах ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню за прострочення сплати аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 2022 року по 2023 рік, у розмірі 199 584 грн. 
В обґрунтування позову зазначено, що сторонипроживали без реєстрації шлюбу. В період спільного проживання народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживає з позивачем. 19.03.2014 року Любашівським районним судому Одеської області прийнято рішення по справі №507/401/14-ц про стягнення з відповідача аліментів на утримання сина в твердій грошовій сумі у розмірі 400 грн. щомісячно, починаючи з 11.02.2014 року по 20.04.2025 року. В 2019 році позивач знову звернулася до суду з вимогою про збільшення розміру аліментів. 19.04.2019 року Любашівським районним судом Одеської області прийнято рішення по справі №507/298/19 про стягнення з відповідача аліментів на користь відповідача на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частки всіх видів доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13.03.2019 року по 20.04.2025 року. Протягом 2022-2023 років ОСОБА_2 ухилявся від сплати аліментів, сплачував їх нерегулярно, у меншому розмірі, у зв`язку з чим, станом на 14.12.2023 року, утворилася заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 199 584,15 грн., що підтверджено розрахунком заборгованості по аліментам від 14.12.2023 року. У відповідача через його умисні дії, що виявились в умисному ухиленні від сплати аліментів, наявна заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 199 584,15 грн. Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів. У зв`язку з викладеним, представник позивача звернулася до суду з вказаним позовом.
Адвокат Бедексєєва В.Л. в інтересах ОСОБА_2 надіслала відзив на позов, в якому просила відмовити у задоволенні позову.
В обґрунтування відзиву зазначено, що позивач у позовній заяві посилається на те, шо за ОСОБА_2 за період з 2022 року по 2023 року рахувалась заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 199 584,15 грн., а тому остання має підстави для нарахування пені за прострочення сплати аліментів та відповідно стягнути її з відповідача, з чим останній категорично не погоджується. З лютого 2022 року по травень 2024 року відповідач проходив Військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлення єдиної системи їх соціального та правового захисту, регулювання відносин у цій галузі, визначено положеннями Закону У країни «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Згідно з п.15 ст. 14 Закону визначено, що військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. З аналізу змісту даних норм встановлено, що соціальний захист військовослужбовців забезпечується державою шляхом встановлення пільг, зокрема звільнення від нарахування пені за невиконання зобов`язань перед фізичними особами, в тому числі і за несплату аліментів, котрі є зобов`язаннями перед фізичними особами. Отже, оскільки відповідач з 2022 року по травень 2024 рік проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , тобто був військовослужбовцем, а пеня нарахована за період з 2022 року по 2023 рік, то ОСОБА_2 у вказаний період мав пільги, визначені вищенаведеним Законом, та з 24.02.2022 року в Україні діє особливий період, тому з урахуванням наведених норм, відповідач звільнений від нарахування та сплати пені за невиконання зобов`язань по сплаті аліментів. На утриманні ОСОБА_2 перебувають, його діти від другого шлюбу - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Також на утриманні відповідача перебуває його дружина ОСОБА_6 , яка перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною. Відповідно до ч. 2 ст. 196 СК України розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. 
Не менш важливим є і те, що до 2023 року відповідач сплачував аліменти вчасно, однак у зв`язку із повномасштабним вторгненням рф на територію України ОСОБА_2 було мобілізовано до лав Збройних Сил України та згодом його було звільнено з попереднього місця роботи, про що останній не знав та відповідно не знав про те, що попередній роботодавець припинив перераховувати аліменти на користь позивача. Заборгованість зі сплати аліментів погашена у повному обсязі влітку 2024 року та виконавче провадження щодо стягнення аліментів закрито. Представник відповідача вважає, що вимога ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 пені за прострочення сплати аліментів є необґрунтованою та такою, що не ґрунтується на нормах чинного законодавства України.
Позивач у судове засідання не з`явилася, представник позивача - адвокат Жмурко С.Л. надіслала заяву, в якій просила справу розглянути за відсутності сторони позивача, позов підтримала.
Відповідач в судове засідання не з`явився, представник відповідача - адвокат Бедексєва В.Л. надала заяву, в якій просила справу розглянути за відсутності сторони відповідача, у задоволенні позову просила відмовити. 
Судом, на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. 
Судом встановлено, що 19.03.2014 року Любашівським районним судом Одеської області по справі №507/401/14-ц ухвалено рішення про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , щомісячно, в твердій грошовій сумі у розмірі 400 грн., починаючи з 11.02.2014 року по 20.04.2025 року.
20.03.2014 року державним виконавцем органу державної виконавчої служби Любашівського районного управління Казани А.Г. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №42633065 з виконання виконавчого листа №507/401/14-ц, виданого 20.03.2014 року Любашівським районним судом Одеської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , щомісячно, аліментів на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в твердій грошовій сумі у розмірі 400 грн., починаючи з 11.02.2014 року по 20.04.2025 року.
19.04.2019 року Любашівським районним судом Одеської області по справі №507/298/19 ухвалено рішення про стягнення з ОСОБА_2 , щомісячно, аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у розмірі 1/4 частки з усіх всіх видів доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13.03.2019 року по 20.04.2025 року. 
Головним державним виконавцем Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Демченко О.І. при примусовому виконанні виконавчого листа №507/401/14-ц, виданого 20.03.2014 року Любашівським районним судом Одеської області про стягнення з ОСОБА_2 , щомісячно, аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у розмірі 1/4 частки всіх видів доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, встановлено заборгованість по аліментам ОСОБА_2 у розмірі 199 584,15 грн., за період з першого кварталу 2022 року по листопад 2023 року, що відображено у розрахунку заборгованості від 14.12.2023 року. 
ОСОБА_2 02.03.2022 року був призваний на військову службу по мобілізації до лав Збройних Сил України та 01.05.2024 року звільнений з військової служби, що підтверджується військовим квитком серії НОМЕР_2 .
Наказом начальника НОМЕР_3 об`єднаного центру забезпечення ОСОБА_7 №22-РС від 30.04.2024 року солдата ОСОБА_2 звільнено з військової служби у запас.
06.02.2015 року ОСОБА_2 уклав шлюб з ОСОБА_8 , яка змінила прізвище на « ОСОБА_9 », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_4 .
ОСОБА_4 народилася ІНФОРМАЦІЯ_6 , батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5 .
ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_7 , батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_6 .
ОСОБА_2 працював у ТОВ «Євробук» з 08.07.2016 року по 10.05.2023 року. 
У період з травня 2018 року по лютий 2021 року була виплачена заборгованість по аліментам на користь ОСОБА_1 у сумі 5130,54 грн., а також виплачувалась поточна сума аліментів, яка становила 400 грн. на місяць, всього 14 400 грн. У період з березня 2021 року по травень 2023 року виплачувалась заборгованість по аліментам, а також поточна сума аліментів, яка становила 1/4 частки з усіх видів доходів, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на місяць, на користь ОСОБА_1 у сумі 51 017,16 грн.
Головним державним виконавцем Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Демченко О.І. при примусовому виконанні виконавчого листа №507/401/14-ц, виданого 20.03.2014 року Любашівським районним судом Одеської області про стягнення з ОСОБА_2 , щомісячно, аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у розмірі 1/4 частки всіх видів доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, встановлено заборгованість по аліментам ОСОБА_2 у розмірі 172 537,27 грн., за період з першого кварталу 2022 року по квітень 2024 року, що відображено у розрахунку заборгованості від 01.05.2024 року. 
Станом на 01.08.2024 року заборгованість ОСОБА_3 по сплаті аліментів за виконавчим листом №507/401/14-ц, виданим 20.03.2014 року Любашівським районним судом Одеської області, відсутня, що підтверджується листом старшого державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Скальської Л.В.
30.06.2025 року головним державним виконавцем Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Демченко О.І. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №42633065 з виконання вищевказаного виконавчого листа №507/401/14-ц, виданого 20.03.2014 року Любашівським районним судом Одеської області.
Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Положеннями ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року (далі - Конвенція) передбачено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
У відповідності до статті 3 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Статтею 18 Конвенції передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Згідно ч.2 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.
Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України.
Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.
Частиною 1 ст. 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
Частиною 1 ст. 196 СК України визначено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.
Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.ч., 1 3 ст. 549 ЦК України).
Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.
Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14.12.2020 року у справі №661/905/19 вказано, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.
Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо).
Тлумачення статті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи.
На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин.
Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з ч.1 ст. 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості.
Як визначено п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. 
Верховний суд у постанові від 10.04.2024 року по справі №359/240/21 роз`яснив, що якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 працював у ТОВ «Євробук» з 08.07.2016 року по 10.05.2023 року та у період з березня 2021 року по травень 2023 року виплачувалась заборгованість по аліментам, а також поточна сума аліментів, яка становила 1/4 частки з усіх видів доходів, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на місяць, на користь ОСОБА_1 у сумі 51 017,16 грн.
Враховуючи, що ОСОБА_2 був працевлаштований, зобов`язання зі сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_3 виконувалося належним чином.
Адвокат Бедексєєва В.Л. зазначила, що у зв`язку із повномасштабним вторгненням рф на територію України ОСОБА_2 було мобілізовано до лав Збройних Сил України та згодом його було звільнено з попереднього місця роботи, про що останній не знав та відповідно не знав про те, що попередній роботодавець припинив перераховувати аліменти на користь позивача.
Перелік причин, з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів, не є вичерпним і має встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів.
Суд враховує, що ОСОБА_2 перебуваючи на військовій службі в період дії воєнного стану на території України мав певні обмеження щодо реалізації своїх прав та виконання обов`язків, а належне утримання та своєчасне перерахування аліментів залежало також від фінансових служб військових частин та органів примусового виконання рішень.
На думку суду, ОСОБА_2 , перебуваючи на військовій службі та виконуючи відповідні обов`язки, не міг контролювати нарахування собі заробітної плати, утримання з неї аліментів та перерахування утриманих аліментів на рахунки позивача чи виконавчої служби.
При цьому, суд враховує, що заборгованість зі сплати аліментів виникла саме в період, коли ОСОБА_2 проходив військову службу.
Як вбачається з матеріалів справи, з ОСОБА_2 на користь позивача утримувались аліменти, в тому числі частково в період, за який нараховано пеню, що не свідчить про ухилення останнього від сплати аліментів.
Поряд з цим, суд бере до уваги той факт, що ОСОБА_2 повністю погасив заборгованість по сплаті аліментів за виконавчим листом№570/401/14-ц, виданим Любашівським районним судом Одеської області, що вказує на те, що він не ухиляється від матеріального утримання сина - ОСОБА_3 .
Таким чином, суд доходить висновку про недоведеність обставин, визначених законом, на які посилається позивач в обґрунтування заявлених вимог, оскільки не є доведеним факт злісного ухилення відповідача від обов`язку сплачувати аліменти, в зв`язку з чим в задоволенні позову слід відмовити.
Посилання представника відповідача на те, що відповідач як військовослужбовець звільняється від стягнення пені, суд відхиляє, оскільки у цій справі предметом спору є стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Зобов`язання зі сплати аліментів виникло у відповідача перед позивачем не на підставі договірних відносин, а на підставі положень статей 180, 181 СК України та рішення суду. Тому на спірні правовідносини не поширюється положення п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Відповідно до п.3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. 
Згідно п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.
Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч.6 ст. 141 ЦПК України).
Отже, у зв`язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору відповідно до вимог ст. 5 Закону України «Про судовий збір», у задоволенні позову відмовлено, судовий збір компенсується за рахунок держави.
Враховуючи, що у задоволенні позову відмовлено, судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн. не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. 
Керуючись ст.ст. 150, 180, 196 СК України, ст. 549 ЦК України, ст.ст. 12-13, 76-81, 89, 133, 137, 141, 258-259, 263-265, 352, 354, 355 ЦПК України, суд - 

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів - залишити без задоволення. 
Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду на протязі 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції.

Суддя М.Л. Пасечник