ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2026 року	Львів	Справа № 343/1003/25 пров. № А/857/47350/25	

головуючого судді Пліша М.А.,
суддів Іщук Л.П. Обрізка І.М., 
секретаря судового засідання Хомича О.Р. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції України в Івано-Франківській області на рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 29 жовтня 2025 (головуючий суддя ЛицурІ.М., м.Долина) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України в Івано-Франківській області про скасування постанови,- 

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області, в якому просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 4763330 від 19.05.2025 року, винесену інспектором СРПП відділення поліції № 1 (м.Долина) Калуського РВП ГУНП в Івано-Франківській області Труханом С.В., про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП, а провадження у справі закрити в зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області від 29 жовтня 2025 позовні вимоги задоволено повністю.
Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 4763330 від 19.05.2025 року, винесену інспектором відділення поліції № 1 (м.Долина) Калуського РВП ГУНП в Івано-Франківській області старшим лейтенантом поліції Труханом С.В., про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП - скасовано, а провадження в справі про адміністративне правопорушення закрито.
Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Головне управління Національної поліції в Івано-Франківській області оскаржило його в апеляційному порядку, просить таке скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
В апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції, скасовуючи постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, послався на постанову Долинського районного суду Івано-Франківської області від 22.09.2025 року у справі № 343/946/25, якою провадження щодо нього за ч. 1 ст. 130 КУпАП було закрито за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, та визнав обставини цієї справи преюдиційними для даної справи. 
Звертає увагу, що таке тлумачення Долинським районним судом суперечить змісту ч.4 ст.78 КУпАП, яка визначає межі дії преюдиційності - обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Отже, рішення у справах про адміністративні правопорушення не належить до цього переліку.
Таким чином, висновки суду щодо нібито відсутності факту керування, встановлені в іншій адміністративно-деліктній справі, не можуть мати преюдиційного значення у цьому провадженні.
Звертає увагу суду апеляційної інстанції, на те, що факт пересідання водія ОСОБА_1 та пасажира ОСОБА_2 чітко спостерігалося поліцейським ОСОБА_3 нагрудна відеокамера поліцейського є допоміжним технічним засобом фіксації службових дій.
Зір поліцейського у процесі безпосереднього спостереження події має вищу доказову достовірність, ніж запис бодікамери, оскільки людське сприйняття дозволяє фіксувати деталі, які технічний пристрій може не відобразити через технічні обмеження, освітлення, як в даному випадку, кут огляду, чутливість до освітлення і затримку запису, подія відбулась у темну пору доби, через що не вдалось зафіксувати момент обміну місяця фактичного водія із ОСОБА_2 . У даному випадку старший лейтенант ОСОБА_3 власними очима бачив, як ОСОБА_1 керував транспортним засобом, і ця інформація має переважне доказове значення.
Суд першої інстанції, віддаючи перевагу технічному запису над безпосереднім спостереженням уповноваженої службової особи, порушив принцип оцінки доказів у сукупності та допустив перекручення пріоритету джерел доказування.
Відсутність на відео окремого моменту події не спростовує факту, який безпосередньо спостерігав поліцейський власними очима.
Крім того, ч. 1 ст. 251 КУпАП прямо визначає, що доказами можуть бути будь-які фактичні дані, зокрема пояснення посадових осіб, які безпосередньо спостерігали подію.
З матеріалів справи випливає, що старший лейтенант поліції ОСОБА_3 особисто візуально спостерігав, як ОСОБА_1 керував автомобілем марки «Skoda О^ауіа» д.н.з. НОМЕР_1 , у комендантську годину після чого транспортний засіб було зупинено. На відеозаписі зафіксовано продовження події - спілкування після зупинки, освітлення місця події є недостатнім (нічний час), однак це не спростовує первинного безпосереднього спостереження поліцейського.
Більше того, звертає увагу на поведінку ОСОБА_1 та ОСОБА_2 при відкритті дверки транспортного засобу, спостерігається момент тримання та опускання правої кінцівки ОСОБА_2 , що свідчить про те, що пасажир і водій обмінялись місцями та ОСОБА_2 фізично не встиг опустити праву, ведучу ногу до педалей транспортного засобу.
Окрім цього, на безперевній відеофіксації з нагрудної відеокамери поліцейського, чітко спостерігається факт того, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 наявний стійкий зоровий контакт впродовж всього часу розгляду справи, а також видно, що ОСОБА_1 та начебто водій ОСОБА_2 сильно хвилюються, що може свідчити про підсвідоме розуміння та визнання.
У додаток до вищезазначеного, поліцейський пропонує пройти огляд на стан сп`яніння ОСОБА_1 на місці за допомогою DRAGER, медичному закладі або відмовитись від проходження огляду, та інформують Позивача про наслідки такої відмови.
У свою чергу, ОСОБА_1 погодився пройти огляд на стан сп`яніння на місці за допомогою приладу DRAGER, проте Позивач декілька разів, умисно не дотримався інструкції проходження огляду, що розцінювалось як відмова.
Суд першої інстанції безпідставно не прийняв до уваги посилання на фрагмент відеофайлу під назвою «Відеодоказ ОСОБА_1 _0006»,де Позивач стверджує (цитуємо): « ІНФОРМАЦІЯ_1 », «Кожен з нас помилявся, хлопці. Я вас прошу як ніколи», «Не всі без гріха», «Кожен сі помиляв», «Ви ж тоже були молоді, ви ж тоже були хлопцями, зрозумійте будь ласка правильно», «Я вас прошу є тверезий водій», «Не всі ми святі»,
У своїй сукупності ці висловлювання мають характер визнання факту правопорушення Позивачем, а ще й прохання про поблажливість, є типовою поведінковою реакцією особи після усвідомлення факту правопорушення.
Таким чином, у даному випадку поведінка ОСОБА_1 після зупинки транспортного засобу (емоційне прохання, звернення до моральності поліцейських) є формою непрямого визнання власних протиправних дій та усвідомлення факту керування.
Суд першої інстанції неправильно застосував принцип оцінки доказів, звузивши зміст відеозапису, що призвело до неповного встановлення фактичних обставин справи та ухвалення помилкового рішення.
Відповідно до ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, відомостями та інформацією з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також іншими документами.
Відповідно до ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до ст.222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема, ч.1 ст. 126 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених, зокрема, частиною 1 статті 126 КУпАП.
Вважає, що висновок інспектора про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення за ч.1 ст. 126 КУпАП був вірним та відповідав фактичним обставинам станом на 19.05.2025 року.
Таким чином, в діях Позивача був склад адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП. ПОГ Трухан С.В. розглядаючи дану справу з`ясував всі обставини, які підлягають з`ясуванню та діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією, КУпАП та іншими нормативно-правовими актами.
У відповідності до вимог ч. 1, ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних міркувань.
Судом першої інстанції встановлено, що 

Постановляючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що ст. 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.
Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язані з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
У відповідності з вимогами ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа), що розглядає справу про адміністративне правопорушення, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до вимог ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 вказаного вище Кодексу, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
З огляду на викладене вірним є твердження суду першої інстанції, що законодавцем встановлено презумпцію вини суб`єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржуються. Це означає, що повідомлені позивачем обставини справи про рішення, дії чи бездіяльність відповідача суб`єкта владних повноважень відповідають дійсності, доки відповідач не спростує їх.
Крім того вирішуючи спір, суд вірно врахував, що згідно положень ч. 6 ст. 78 КАС України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
З постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 4763330 від 19.05.2025 року, винесеної старшим лейтенантом поліції Труханом С.В. (а.с. 7), наявної в матеріалах справи, вбачається, що ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 425,00 грн. У постанові зазначено, що 19.05.2025 року о 00:40 год. в с.Мала Тур`я по вул. Турянській Калуського району Івано-Франківської області ОСОБА_1 керував автомобілем марки «Skoda Octavia», державний номерний знак НОМЕР_1 , та на вимогу працівника поліції не пред`явив для перевірки посвідчення водія відповідної категорії й свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чим порушив вимоги п. 2.4 (а) ПДР України.
На підтвердження вини позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, відповідач посилається на відеоматеріали з бодікамери інспектора, що містяться на шести СD-R-дисках (а.с. 27-28), вказуючи, що на них зафіксовано, як позивач ОСОБА_1 фактично визнав свою провину, оскільки погодився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, проте умисно не дотримався інструкції проходження такого огляду.
Колегія судів погоджується з твердженнями суду першої інстанції, що надані відповідачем відеоматеріали не підтверджують вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення, оскільки вказані відеоматеріали не містять інформації про керування автомобілем ОСОБА_1 . З цих матеріалів встановлено, що ОСОБА_1 під час спілкування з працівниками поліції чітко та послідовно стверджував, що він не є водієм і не керував автомобілем.
Так, на першій хвилині відеозапису під назвою « 0000000-00000020250519004025-0001» зафіксовано, як працівник поліції відкриває водійські дверцята та вказує, що хлопці помінялися місцями, однак на відео видно, що за кермом знаходиться ОСОБА_2 , а ОСОБА_1 стверджує, що він не водій. Після цього працівник поліції просить ОСОБА_1 пред`явити посвідчення водія, вказуючи, що за кермом був не ОСОБА_2 , а ОСОБА_1 , з чим останній категорично не погоджується. На 0:00:01 хв. вказаного файлі зафіксовано як ОСОБА_2 стверджує, що він за кермом і є водієм. При подальшому спілкуванні з працівниками поліції ОСОБА_1 чітко і послідовно стверджує, що він автомобілем не керував.
Крім того суд правильно врахував і ту обставину, що постановою Долинського районного суду Івано-Франківської області по справі № 343/946/25 від 22.09.2025 року (а.с. 55-59), провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрито за відсутністю події і складу правопорушення. У цій постанові суд встановив, що працівниками поліції не надано жодного доказу, з якого можна було б беззаперечно встановити факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, хоча факт керування автомобілем має бути доведеним поза розумним сумнівом, а тому виправдав його у вчиненому правопорушенні.
Отже, вказаною постановою підтверджується та обставина, що ОСОБА_1 19.05.2025 року, під час зупинки автомобіля «Skoda Octavia», державний номерний знак НОМЕР_1 працівниками відповідача, таким не керував.
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в своїй постанові від 26.04.2018 року в справі № 338/855/17 зазначив, що аналіз положень статей КУпАП дозволяє дійти висновку, що зміст постанови у справі про адміністративне правопорушення має відповідати вимогам, передбаченим статтям 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів. У вказаній постанові суд роз`яснив, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку.
Оскільки належних та допустимих доказів на підтвердження факту керування ОСОБА_1 автомобілем марки «Skoda Octavia», державний номерний знак НОМЕР_1 , 19 травня 2025 року о 00:40 год. в с.Мала Тур`я по вул. Турянській Калуського району Івано-Франківської області матеріали справи не містять, то суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність в його діях складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, а тому постанова про накладення на нього адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 4763330 від 19.05.2025 року, винесена старшим лейтенантом поліції Труханом С.В., є протиправною і її слід скасувати в зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.
З урахуванням вказаного, колегія судді вважає, що висновки суду відповідають обставинам справи, рішення прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального прав, тому таке слід залишити без змін, а у задоволенні апеляційної скарги – відмовити. 
Керуючись ст. 243, ст. 286, ст. 308, ст. 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд, - 
П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції України в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 29 жовтня 2025 у справі №343/1003/25- без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя	 	М.А. Пліш 	
судді	 	Л. П. Іщук 	
 	 	І. М. Обрізко