СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2026 року м. Харків Справа №917/1274/25 

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Гетьман Р.А., суддя Россолов В.В., суддя Склярук О.І.

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Гарант Ойл Групп» (вх.№2395П від 11.11.2025) на рішення Господарського суду Полтавської області від 20.10.2025 у справі №917/1274/25 (м. Полтава, суддя Ківшик О.В., повне рішення складено 20.10.2025), 
за позовом Благовіщенської сільської військової адміністрації Василівського району Запорізької області, м. Запоріжжя, 
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гарант Ойл Групп», Пирятинський район, Полтавська область, 
про стягнення 42 240,00 грн, -

ВСТАНОВИВ:

26.06.2025 до Господарського суду Полтавської області надійшла позовна заява Благовіщенської сільської військової адміністрації Василівського району Запорізької області, до відповідача ТОВ «Гарант Ойл Групп» про стягнення 42 240,00 грн заборгованості, що виникла внаслідок неналежного виконання останнім умов укладеного 06.12.2023 між сторонами договору на поставку товарів №01/12-2023.
Викладені в позовній заяві вимоги позивач обґрунтовував тим, що відповідач не виконав умови договору на поставку товарів № 01/12-2023 від 06.12.2023 в частині поставки палива на суму 42 240,00 грн, сплачену позивачем на виконання вказаного договору, а також не повернув позивачу вказані кошти на його вимогу.
Рішенням Господарського суду Полтавської області від 20.10.2025 позов задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Гарант Ойл Групп» на користь Благовіщенської сільської військової адміністрації Василівського району Запорізької області суму основного боргу 42 240,00 грн та суму судового збору 2 422,40 грн.
Товариство з обмеженою відповідальністю «Гарант Ойл Групп» з вказаним рішенням суду першої інстанції не погодилося та звернулося до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм чинного законодавства, просить поновити ТОВ «Гарант Ойл Групп» (код ЄДРПОУ 25392923), в порядку ч. 2 ст. 256 ГПК України, строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Полтавської області від 20.10.2025 року у справі № 917/1274/25; прийняти апеляційну скаргу до розгляду та відкрити апеляційне провадження у справі №917/1274/25; на час апеляційного провадження зупинити дію рішення Господарського суду Полтавської області від 20.10.2025 року у справі №917/1274/25; розглядати цю апеляційну скаргу в судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи; проводити всі засідання по справі №917/1274/25 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою системи «EasyCon», за участю представника ТОВ «Гарант Ойл Групп» адвоката Голубок Андрія Вадимовича (РНОКПП НОМЕР_1 ), зареєстрованого у підсистемі відеоконференцзв`язку за електронною адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 , телефон НОМЕР_2 ; скасувати рішення Господарського суду Полтавської області від 20.10.2025 року у справі № 917/1274/25 повністю та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову Благовіщенської сільської військова адміністрація Василівського району Запорізької області (код ЄДРПОУ 45133525), відмовити повністю.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначає наступне:
- відповідач у відзиві на позовну заяву звертав увагу суду першої інстанції, що сам позивач на 4 сторінці позову вказував та підтверджує, що відповідачем на умовах договору № 01/12-2023 від 06.12.2023 року постачались талони бренду мережі АЗС « UKRNAFTA ». За видатковою накладною № Рн231206/004 від 06.12.2023 року відповідач передав, а позивач прийняв пально-мастильні матеріали по талонам бренду « UKRNAFTA » на дизельне паливо (Євро 5) та Бензин А-95 (Євро 5) по 800 літрів кожного. Проте, додані позивачем до позову копії талонів не є талонами бренду мережі АЗС «UKRNAFTA» (зразки талонів бренду «UKRNAFTA» додавались до відзиву) і на них вказано іншу мережу з назвою «Авіас», а тому такі талони не постачались по договору № 01/12-2023 від 06.12.2023 року. Крім того, додані до позову копії талонів не містять відомостей про їх строк дії, а умовами укладеного між позивачем та відповідачем договору № 01/12 2023 від 06.12.2023 року передбачено, що талони повинні діяти 1 рік з правом пролонгації;
- позивачем до позову додано лише заявку на обмін талонів (UKRNAFTA), що не містить ані дати її складання, ані доказів її направлення та виконання ТОВ «Гарант Ойл Групп» і такий доказ заперечувався відповідачем у відзиві, оскільки він не є належним. Також у відзиві на позов відповідач наголошував, що оскільки талони, копії яких додані до позову (мережі з назвою «Авіас») не поставлялись позивачу на умовах договору № 01/12-2023 від 06.12.2023 року, а поставлялись талони бренду мережі АЗС «UKRNAFTA» ( і це не заперечувалось позивачем) тому і стягнення з відповідача їх вартості є безпідставним, проте на такі важливі обставини суд першої інстанції уваги не зверну і це свідчить про необґрунтованість Рішення № 917/1274/25 від 20.10.2025 року і є підставою для його скасування;
- посилаючись на судову практику, а саме на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у Постанові від 17.04.2018 року у справі № 523/9076/16-ц, та Постанову Верховного Суду від 22.01.2025 року у справі № 760/18179/23, а також на приписи статті 236 ГПК України, апелянт вказує, що суд першої інстанції взагалі не досліджував питання чи є ТОВ «Гарант Ойл Групп» належним відповідачем у справі (крім того з урахуванням аргументів Відповідача вказаних у Відзиві на позов щодо поставки Позивачу талонів іншої мережі АЗС), а отже суд жодним чином не обґрунтував яке відношення до Відповідача мають спірні талони і це вказує що стягнення з Апелянта вартості талонів, яких він не поставляв Позивачу є безпідставним і це є підставою для скасування Рішення № 917/1274/25 від 20.10.2025 року повністю.
- суд першої інстанції залишив без уваги доводи відповідача про те, що належне виконання останніми договору № 01/12-2023 від 06.12.2023 року підтверджується оприлюдненим самим позивачем у загальному доступі на офіційному сайті з держзакупівель за посиланням https://prozorro.gov.ua/uk/tender/UA-2023-12-06-005816 тa звітом про виконання договору про закупівлю (звіт про виконання договору № 01/12 2023 від 06.12.2023 року з офіційного сайту https://prozorro.gov.ua - доданий до відзву). Додатково звертає увагу суду, що в кінці звіту про виконання договору про закупівлю, який оприлюднений самою Благовіщенською СВА на офіційному сайті https://prozorro.gov.ua, вказано, що відсутні причини розірвання договору № 01/12-2023 від 06.12.2023 року.
- відповідач повністю та належним чином виконав свої зобов`язання перед Благовіщенською СВА по договору № 01/12-2023 від 06.12.2023 року та поставив їй товар у передбачений цим договором строк, кількості та номенклатурі, і з боку позивача жодних претензій щодо отриманого товару не було, а відтак Рішення № 917/1274/25 від 20.10.2025 року є необгурнтованим та підлягає скасуванню.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 02.12.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Гарант Ойл Групп» (вх.№2395П від 11.11.2025) на рішення Господарського суду Полтавської області від 20.10.2025 у справі №917/1274/25. Розгляд апеляційної скарги постановлено здійснювати в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Представником позивача подано до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу (вх.№ 14432 від 15.12.2025), в якому останній просить в задоволенні апеляційної скарги Товариство з обмеженою відповідальністю «Гарант Ойл Групп» відмовити повністю; рішення Господарського суду Полтавської області від 20.10.2025 року у справі № 917/1274/25 залишити без змін.
Суд зазначає, що враховуючи, що ціна позову в даній справі є меншою від ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, судом було попереджено сторони, що апеляційна скарга буде розглянута за правилами частини 10 статті 270 Господарського процесуального кодексу України без повідомлення учасників справи.
Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.
Відповідно до частини 11 статті 242 Господарського процесуального кодексу України якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасника справи електронного кабінету суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
Згідно з частино 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи. Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.
З урахуванням вищезазначених законодавчих положень, ухвала про відкриття апеляційного провадження та розгляд апеляційної скарги в порядку письмового провадження вручена сторонам у справі в електронному кабінеті системи «Електронний Суд» 03.12.2025.
Таким чином, матеріалами справи підтверджується належне повідомлення сторін про відкриття провадження у справі та розгляд справи в порядку, передбаченому частиною 10 статті 270 Господарського процесуального кодексу України.
Заперечень проти розгляду апеляційної скарги в даному порядку від сторін не надійшло.
Відповідно до частини 1 статті 270 Господарського процесуального кодексу України, у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.
Дослідивши матеріали справи, а також доводи, викладені в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та розглянувши справу в порядку статті 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів встановила наступні обставини.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 06.12.2023 року між Благовіщенською сільською військовою адміністрацією Василівського району Запорізької області (надалі - замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Гарант Ойл Групп" (надалі - постачальник) було укладено договір на поставку товарів № 01/12 - 2023.
Пунктом 1.1. договору передбачено, що з метою створення матеріального резерву Благовіщенської сільської територіальної громади на 2023 рік та згідно заходів затвердженої програми створення сільського матеріального резерву для запобігання і ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій на території Благовіщенської сільської територіальної громади на 2023 рік, постачальник зобов`язується поставити замовникові, а замовник прийняти та оплатити товар.
Відповідно до пункту 1.2. предмет закупівлі : паливно-мастильні матеріали (талони) : Дизельне паливо (Євро 5) талони та Бензин А-95 (Євро 5) талони для автомобільного транспорту код ДК021:201509130000-9 Нафта і дистиляти (надалі - товар). 
Пунктом 1.3. договору визначено кількість: Бензин А-95 (Євро 5) - 800 літрів та Дизельне паливо А-95 (Євро 5 - 800 літрів для автомобільного транспорту. Кількість, асортимент та вартість товару визначено специфікацією до цього договору (додаток № 1), яка є невід`ємною його частиною.
Відпуск товару здійснюється на підставі довірчих документів (паливних талонів), які підтверджують право на отримання зазначеної кількості товару через автозаправні станції (надалі - АЗС) (пункт 1.4. договору).
Ціна договору становить 85 056,00 грн (вісімдесят п`ять тисяч п`ятдесят шість гривень нуль копійок) у тому числі ПДВ 20 % - 14 176,00 грн (пункт 3.1. договору).
Відповідно до пункту 3.4. договору джерело фінансування - кошти місцевого бюджету.
Згідно з пунктом 4.1. договору розрахунки за товар здійснюється за фактом постачання товару. Замовник здійснює оплату товару протягом 10 банківських днів з моменту підписання видаткової накладної щодо талонів.
Строк поставки товару - до 15 грудня 2023 року (пункт 5.1. договору).
Право власності на товар переходить до замовника з моменту оформлення видаткової накладної на товар (пункт 5.2. договору).
Пунктом 5.3. договору передбачено, що приймання-передача товару від АЗС здійснюються Оператором АЗС та уповноваженим представником замовника (пред`явником паливних талонів,) за кількістю, що обумовлена номіналом талонів.
Оператор АЗС постачальника, після завершення відпуску товару, зобов`язаний видати уповноваженій особі замовника (пред`явнику паливних талонів) фіскальний чек, в якому зазначаються дата та час обслуговування, марка, кількість відпущеного товару (пункт 5.4 договору).
Пунктом 5.5. договору визначені умови поставки : наявність у постачальника ліцензії на право оптової або роздрібної торгівлі пальним; постачальник повинен здійснювати продаж палива рідинного через стаціонарну мережу автозаправних станцій (АЗС) (власних, орендованих або партнерських), що призначені для заправки транспортних засобів, за паливними талонами; дія паливних талонів розповсюджується на АЗС (власних, орендованих або партнерських) на території Василівського району Запорізької області, м. Запоріжжя, а також по всій території України; термін дії паливних талонів повинен бути 1 рік з правом пролонгації. У разі необхідності обміну талонів старого зразку на талони нового зразку, учасник забезпечує протягом семи робочих днів безкоштовний обмін карток рівнозначного номіналу; паливні талони повинні бути номіналом 10 л, 15 л, 20 л; забезпечення безумовного, цілодобового і безперебійного відпуску пального на АЗС (власних, орендованих або партнерських) за талонами постачальника.
Поставка та розвантаження товару здійснюються транспортом, силами та за рахунок постачальника за адресою Замовника: 69005, Україна, м. Запоріжжя, вул. Олександра Матросова, 6 (пункт 5.6. договору).
Відповідно до підпунктів 6.1.1., 6.1.2., 6.1.3. пункту 6 договору замовник зобов`язаний : своєчасно та в повному обсязі сплачувати за поставлений товар, прийняти поставлений товар згідно накладної на товар, сповіщати постачальника листом протягом 5 (п`яти) днів з моменту проведення зміни поштових та/або платіжних реквізитів, статистичних кодів, юридичної адреси, найменування або інших даних, що необхідні для правильного оформлення рахунку, податкових та видаткових накладних.
Згідно з підпунктами 6.3.1, 6.3.2., 6.3.3., 6.3.4, 6.3.5 пункту 6.3. договору постачальник зобов`язаний: забезпечити безперебійну та цілодобову роботу своїх автозаправних станцій (АЗС) за виключенням технологічних перерв, забезпечити відпуск товару, якість якого відповідає умовам, установленим розділом 2 цього Договору, забезпечити необхідний асортимент та якість товару відповідно до діючих стандартів та умов даного договору, відпускати товар на всю вказану у пред`явлених талонах кількість, забезпечити відпуск товару у термін не пізніше 3 (трьох) робочих днів з моменту отримання заявки від замовника.
При порушенні строків поставки товару постачальник сплачує замовнику неустойку у вигляді пені, у розмірі 0,1 відсотка вартості недопоставленого вчасно товару, за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості (пункт 7.3 .договору).
- цей договір вважається укладеним і набирає чинності з дати підписання сторонами та його скріплення печатками сторін та діє до 31.12.2023, але в будь-якому випадку до повного виконання зобов`язань сторонами (п. 10.1 договору).
Додатком 1 до договору - специфікацією визначено кількість, асортимент та вартість товару, а саме : бензин А-95 (Євро5) по талонам у кількості 800 л. загальною вартістю 42 240,00 грн (з ПДВ), дизельне паливо (Євро 5) по талонам у кількості 800 л. загальною вартістю 42 240,00 грн (з ПДВ).
На виконання умов договору відповідач передав позивачу талони на паливно-мастильні матеріали на загальну суму 85 056,00 грн, що підтверджується видатковою накладною від 06.12.2023 № Рн 231206/004.
Замовник в дотримання умов пункту 4.1 договору здійснив повну оплату товару, що підтверджується платіжною інструкцією від 11.12.2023 № 59.
Позивач стверджував, що оскільки на Бензин А - 95 (Євро - 5) - 800 літрів на суму 42 240,00 грн відповідачем були видані талони строком дії до 01.03.2024 року (отримання через АЗС «UKRNAFTA»), відповідачем листом від 21.03.2024 № 01-85/108 була подана заявка на обмін талонів. 
Також на твердження позивача 27.04.2024 відповідач замінив талони на Бензин А - 95 (Євро - 5) - 800 літрів на безстрокові з можливістю отримувати паливо на заправках мережі ТОВ «Торговий дім «Авіас». 
В подальшому, позивач не зміг отримати бензин на заправках ТОВ «Торговий дім «Авіас» в місті Запоріжжі, в зв`язку з їх закриттям.
09.04.2025 вих. № 01-07/231ВА на адресу відповідача був направлений лист щодо неможливості позивачем отримати пальне, в зв`язку з чим провести заміну талонів (безстрокові) для отримання Бензину А - 95 (Євро - 5) - 800 літрів в мережі ТОВ «Торговий дім «Авіас» на безстрокові талони для отримання Бензину А - 95 (Євро - 5) - 800 літрів в інший мережі АЗС, яка функціонує в Україні, або повернути сплачену за товар суму коштів - 42 240,00 грн.
На підтвердження направлення вказаного листа позивачем долучено до позову опис вкладення у цінний лист від 11.04.2025, поштову накладну №6900500422168 від 11.04.2025.
Факт отримання зазначеного листа підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.
Однак, позивач відповіді на вказаний лист не отримав, що і стало причиною для звернення 26.06.2025 до Господарського суду Полтавської області з позовом до ТОВ «Гарант ойл групп» про стягнення 42 240,00 грн.
Рішенням Господарського суду Полтавської області від 20.10.2025 позов задоволено. 
Суд мотивував рішення тим, що факт підписання сторонами видаткової накладної від 06.12.2023 № Рн 231206/004 не свідчить про факт передачі відповідачем товару позивачу, а лише підтверджує факт передачі талонів, які надавали позивачу право на отримання відповідної кількості товару у майбутньому.
Отже, з моменту передання відповідачем за видатковою накладною талонів на пальне позивачу останній набув право на отримання дизпалива та бензину в об`ємах, які зазначені у видатковій накладній. Передача талонів на пальне, які підтверджують право на отримання товару (а не сам факт його отримання), не звільняє відповідача від обов`язку передати позивачу придбаний ним згідно договору товар. Місцевий господарський суд зауважив, що вказаним спростовуються доводи відповідача стосовно того, що підписання вказаної видаткової накладної свідчить про те, ним належно виконано свої зобов`язання за договором.
Місцевий господарський суд встановив, що відповідачем не надано до матеріалів справи належних та допустимих доказів на спростування обставин щодо відсутності на автозаправних станціях «Авіас» відповідної кількості палива та неможливості отримання палива за талонами, а на офіційному сайті АЗС «Авіас» відсутня інформація про працюючі АЗС на території України. При цьому, пунктом 5.5 договору передбачено, що відповідач гарантує можливість здійснення заправки транспорту позивача щоденно на автозаправних станціях, що знаходяться на території міста Запоріжжя.
Разом з цим, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач надав докази у підтвердження неможливості отримання палива за талонами на Бензин А-95 на 800 літрів на автозаправних станціях «Авіас». 
Судом першої інстанції не оцінено як правомірні доводи відповідача, що матеріали справи не містять доказів, що талони, про які у позові йде мова, були отримані ним саме від нього і саме по договору, оскільки дані твердження не вказують та не доводять, що неотоварені позивачем талони поставлені не ним; не вказують та не доводять, що поставлені позивачу талони могли бути поставлені на виконання іншого договору.
Місцевим господарським судом встановлено, що надані позивачем докази в підтвердження факту існування неотоварених талонів, що поставлені відповідачем за договором №01/12-2023 від 06.12.2023, мають перевагу як більш вагомі докази, тобто існування стверджуваної останнім обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (заявлений відповідачем).
Суд відзначив, що відповідачем не спростовано як кількість невикористаних позивачем талонів, так і не надано власного розрахунку суми грошових коштів, що підлягає компенсації, відтак, перевіривши наданий позивачем розрахунок, місцевий господарський суд погодився із загальною вартістю товару, який фактично не може бути отриманий позивачем та підлягає сплаті позивачу, вважає його вірним та арифметично правильним.
Надаючи правову оцінку вищенаведеним обставинам, колегія суддів зазначає наступне. 
Статтею 11 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
За приписами частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Між сторонами укладено договір поставки №01/12-2023 від 06.12.2023.
Укладений правочин за своїм змістом та правовою природою підпадає під правове регулювання норм статті 712 Цивільного кодексу України та статей 264-271 Господарського кодексу України. В частині, що не суперечить договору, до вказаного правочину також застосовуються норми Цивільного кодексу України, які регулюють правила купівлі-продажу (статті 655-697 Цивільного кодексу України).
Відповідно до частини 1 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
Частиною 2 цієї статті визначено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Статтею 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до положень статей 662, 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.
Отже, укладення між позивачем та відповідачем договору поставки №01/12/2023 від 06.12.2023 було спрямоване на отримання останнім плати за товар, що кореспондує його зустрічному обов`язку здійснити таку поставку позивачу.
Відповідно до частини 1 статті 691 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.
Частиною 1 статті 692 Цивільного кодексу України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
За приписами статей 509, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті 693 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу.
Частиною 2 цієї статті встановлено, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.
Згідно зі специфікацією до договору відповідач мав передати позивачу бензин А-95 загальною кількістю 800 літрів та дизпаливо загальною кількістю 800 літрів, проте будь-якої конкретизації якої саме мережі ні умови договору, ні специфікація не містять.
Матеріалами справи підтверджено, та сторонами не спростовується, що на виконання умов договору відповідач передав позивачу талони на паливно-мастильні матеріали на загальну суму 85 056,00 грн, що підтверджується видатковою накладною від 06.12.2023 № Рн 231206/004.
Судова колегія встановила, що позивачем вказане паливо було сплачено в повному обсязі, що підтверджується платіжною інструкцією №59 від 11.12.2023 на суму 85 056,00 грн. Зазначена обставина відповідачем не заперечується.
Отже, матеріалами справи підтверджується фактичне проведення повної оплати позивачем товару на суму 85 056,00 грн, а відповідачем, в свою чергу, передача талонів на пальне на вказану суму.
Позивач не зміг отримати бензин на заправках ТОВ "Торговий дім "Авіас" в місті Запоріжжі, в зв`язку з їх закриттям.
Судова колегія відзначає, що відповідачем не надано до матеріалів справи належних та допустимих доказів на спростування відповідних обставин щодо відсутності на автозаправних станціях «Авіас» відповідної кількості палива та неможливості отримання палива за талонами, а на офіційному сайті АЗС «Авіас» відсутня інформація про працюючі АЗС на території України.
При цьому, пунктом 5.5 договору передбачено, що відповідач гарантує можливість здійснення заправки транспорту позивача щоденно на автозаправних станціях, що знаходяться на території міста Запоріжжя.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач надав докази на підтвердження неможливості отримання палива за талонами на Бензин А-95 на 800 літрів на автозаправних станціях «Авіас».
Матеріали справи містять неотоварені позивачем талони на бензин, з яких вбачається, що їх емітентом є мережа АЗС «Авіас», тобто реалізація цих талонів можлива лише на АЗС вказаного бренду. 
Судова колегія зазначає, що питання щодо торгівлі паливом, зокрема, відпуску талонів на паливо, їх використання, регламентується сукупністю нормативних актів у даній сфері, насамперед, йдеться про наступні. 
Постановою Кабінету Міністрів України № 1442 від 20.12.1997 затверджені Правила роздрібної торгівлі нафтопродуктами, згідно з якими торгівля нафтопродуктами, призначеними для відпуску споживачам, здійснюється через мережу автозаправних станцій, автогазозаправних станцій та автогазозаправних пунктів (надалі - АЗС).
Згідно з п. 9 Правил розрахунки за реалізовані нафтопродукти здійснюються готівкою та/або у безготівковій формі (із використанням електронних платіжних засобів, паливних карток, талонів, відомостей на відпуск пального тощо) в установленому законодавством порядку. Разом з продукцією споживачеві в обов`язковому порядку видається розрахунковий документ установленої форми на повну суму проведеної операції, який підтверджує факт купівлі товару.
Спільним наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики №281/171/578/155 від 20.05.2008 затверджена Інструкція про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України.
Згідно з п. 3 Інструкції талон - спеціальний талон, придбаний за умовами та відпускною ціною обумовленого номіналу, що підтверджує право його власника на отримання на АЗС фіксованої кількості нафтопродукту певного найменування і марки, які позначені на ньому.
Порядок відпуску нафтопродуктів за талонами передбачений п. 10.3.3 Інструкції.
Так згідно з положеннями вказаної норми форму, зміст та ступінь захисту бланків талонів установлює емітент талона. При цьому необхідними елементами змісту талона є його серійний та порядковий номери (п. 10.3.3.1).
Отже, відповідно до умов укладеного між сторонами договору а також норм законодавства, талон - документ, що засвідчує право власності покупця на одержання певного обсягу та певної марки пального на АЗС. 
Надаючи оцінку доводам апелянта стосовно того, що останній повністю та належним чином виконав свої зобов`язання перед Благовіщенською СВА за договором № 01/12-2023 від 06.12.2023 року та поставив їй товар у передбачений цим договором строк, кількості та номенклатурі, колегія суддів зауважує, що сам факт підписання сторонами видаткової накладної №Рн231206/004 від 06.12.2023 не свідчить про передачу відповідачем товару позивачу, а лише підтверджує передачу талонів, які надають позивачу право на отримання відповідної кількості палива у майбутньому.
Зі змісту укладеного договору випливає, що з моменту передання талонів позивач набув лише право на отримання пального в обсягах, зазначених у видатковій накладній; передача талонів не звільняє відповідача від обов`язку поставити придбаний товар. 
З системного аналізу умов договору та суті правовідносин між сторонами вбачається, що під поставкою товару розуміється саме постачання палива, тоді як передача талонів лише формально засвідчує виконання умов договору. 
Судова колегія зауважує, що кінцевою метою укладеного договору є отримання замовником саме палива, а не лише талонів, тому надані постачальником талони мають повною мірою забезпечувати можливість досягнення цієї мети. Однак цієї умови постачальником виконано не було.
За наведених висновків, твердження апелянта про те, що ним виконано умови договору колегія суддів відхиляє.
Крім того, на підтвердження належного виконання зобов`язань за договором апелянт посилається на те, що в звіті про виконання договору про закупівлю, який оприлюднений самим позивачем на офіційному сайті https://prozorro.gov.ua вказано, що відсутні причини розірвання договору №01/12-2023 від 06.12.2023.
Однак, судова колегія зазначає, що станом на момент здійснення зазначеної публікації (тобто після фактичної передачі талонів), позивач об`єктивно ще не міг знати про те, що відповідач не виконає належним чином своє зобов`язання та не забезпечить йому поставку товару - саме палива (а не талонів на паливо) у повній мірі, а отже на той час причини для розірвання договору дійсно були відсутні. Оскільки талон лише надає право отримати на АЗС фіксовану кількість нафтопродукту певного найменування і марки, які позначені на ньому, він не є підтвердженням фактичного отримання самого товару в натурі, отже, цим не підтверджується, що відповідачем було виконано взяті на себе зобов`язання в повному обсязі.
Щодо доводів апелянта про те, що додані позивачем до позову копії талонів не є талонами бренду мережі АЗС «UKRNAFTA » і на них вказано іншу мережу з назвою «Авіас», а тому такі талони не постачались по договору № 01/12-2023 від 06.12.2023 року, колегія суддів зазначає про таке. 
Позивач стверджував, що оскільки на Бензин А - 95 (Євро - 5) - 800 літрів на суму 42 240,00 грн відповідачем були видані талони строком дії до 01.03.2024 року (отримання через АЗС «UKRNAFTA»), відповідачем листом від 21.03.2024 № 01-85/108 була подана заявка на обмін талонів. 
Також на твердження позивача 27.04.2024 відповідач замінив талони на Бензин А - 95 (Євро - 5) - 800 літрів на безстрокові з можливістю отримувати паливо на заправках мережі ТОВ «Торговий дім «Авіас». 
Судова колегія враховує, що обов`язок поставити позивачу повний обсяг товару (бензин А-95 загальною кількістю 800 літрів), а також здійснити або заміну невикористаних талонів, або повернення коштів в разі неможливості забезпечення виконання зобов`язання, покладений саме на постачальника, а відтак, саме відповідач, як особа, яка здійснювала видачу талонів, повинен мати у своєму розпорядженні повний перелік номерів штрих-карт переданих талонів, їх номіналу, кількості та вартості, що надавало б змогу суду перевірити відповідність наданих позивачем копій талонів тим, що видавалися постачальником.
За відсутності в матеріалах справи переліку виданих відповідачем талонів (оскільки відповідач не надав суду перелік ідентифікуючих ознак талонів) колегія суддів не може прийняти до уваги посилання апелянта на те, що такі талони не видавалися ним позивачу або були видані будь-якими іншими постачальниками на виконання інших договорів.
Суд зазначає, що відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.
Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.
Аналогічний підхід до стандарту доказування "вірогідність доказів" висловлено Верховним Судом у постановах від 29.01.2021 у справі №922/51/20, від 31.03.2021 у справі №923/875/19, від 25.06.2020 у справі № 924/233/18.
З огляду на все вищенаведене, з урахуванням принципу вірогідності доказів Східний апеляційний господарський суд вважає, що докази на підтвердження обґрунтованості позовних вимог, подані позивачем, є більш вірогідними, аніж ті, що надані відповідачем на їх спростування.
Разом з цим, колегія суддів зазначає, що відповідачем доказів обліку талонів (тобто із зазначенням номерів) мережі АЗС «Авіас» або мережі «UKRNAFTA» та виданих позивачу скретч - карток суду не надано. Тобто відповідачем не доведено належними доказами (зокрема, підписаною обома сторонами видатковою накладною, де б містилися відомості про облікові номери талонів, або конкретизувалась мережа АЗС), що він поставляв позивачу талони з іншими ідентифікаційними номерами, іншим номіналом або талони на паливо іншої мережі АЗС. Самого лише посилання на те, що додані до позову талони не видавались відповідачем недостатньо для визнання позовних вимог необгрунтованими за умови наявності доказів виконання сторонами умов договору (частково відповідачем щодо поставки та повністю позивачем щодо оплати).
За умовами укладеного між сторонами договору не передбачено будь-яких підстав для звільнення відповідача від виконання зобов`язання поставити позивачу товар або повернути за непоставлений товар попередньо сплачені кошти у випадку невикористання талонів.
В свою чергу, позивач звернувся із позовом про повернення за непоставлений товар попередньо сплачених коштів. Відповідач доказів поставки товару в повному обсязі суду не надав.
Щодо доводів апелянта про те, що суд першої інстанції не досліджував питання чи є ТОВ «Гарант Ойл Групп» належним відповідачем у справі (з урахуванням аргументів відповідача вказаних у відзиві на позов щодо поставки позивачу талонів іншої мережі АЗС) колегія суддів зазначає про таке.
Матеріалами справи підтверджується, що під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідач скористався своїм процесуальним правом та подав відзив на позовну заяву (вх.№9526 від 18.07.2025). Проте у вказаній заяві по суті справи відповідач не порушував питання щодо своєї неналежності як учасника справи (відповідача) за договором № 01/12-2023 від 06.12.2023.
Відповідно до положень частини 4 статті 165 Господарського процесуального кодексу України, якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті.
Враховуючи, що в ході розгляду справи в суді першої інстанції статус відповідача як учасника справи не оспорювався, суд першої інстанції, діючи в межах принципів змагальності та диспозитивності, розглянув спір щодо особи, визначеної позивачем.
За таких обставин, відповідні доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки вони суперечать встановленому процесуальним законом порядку надання заперечень та не можуть бути підставою для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення.
Отже, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.
З урахуванням викладеного вище, колегія суддів зазначає, що в ході апеляційного провадження відповідачем не наведено обставин, які могли б бути підставою для задоволення апеляційної скарги.
Відповідно до вимог частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з частиною 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Зі змісту статті 77 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Положеннями статті 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
У даному випадку суд апеляційної інстанції вважає, що сторонам надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують правильності висновку суду першої інстанції про задоволення позовних вимог. 
З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Гарант Ойл Групп» слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення Господарського суду Полтавської області від 20.10.2025 у справі №917/1274/25- без змін. 
Враховуючи, що колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати понесені заявником апеляційної скарги у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відшкодуванню не підлягають в силу приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне. 
Відповідно до частини 1 статті 273 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції розглядається протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі. 
За змістом пункту 10 частини 3 статті 2 та частини 2 статті 114 Господарського процесуального кодексу України, основними засадами (принципами) господарського судочинства є розумність строків розгляду справи судом, а строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.
Так, при здійсненні правосуддя суд має виходити з необхідності дотримання основних засад господарського судочинства, зазначених в ст. 2, 4 Господарського процесуального кодексу України стосовно забезпечення права сторін на розгляд справ у господарському суді після їх звернення до нього у встановленому порядку, гарантованому чинним законодавством та всебічно забезпечити дотримання справедливого, неупередженого та своєчасного вирішення судом спорів з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.
Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі Смірнова проти України).
Згідно практики Європейського суду з прав людини щодо тлумачення поняття розумний строк вбачається, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ і було б неприродно встановлювати один і той самий строк для всіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин (рішення у справі Броуган та інші проти Сполученого Королівства).
Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.
Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід вважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.
При цьому Європейський суд з прав людини в своїй практиці виходить із того, що розумність тривалості судового провадження необхідно оцінювати у світлі обставин конкретної справи, враховуючи критерії, вироблені судом. Такими критеріями є: 1) складність справи, тобто, обставини і факти, що ґрунтуються на праві (законі) і тягнуть певні юридичні наслідки; 2) поведінка заявника; 3) поведінка державних органів; 4) перевантаження судової системи; 5) значущість для заявника питання, яке знаходиться на розгляді суду, або особливе становище сторони у процесі (Рішення Бараона проти Португалії, 1987 рік, Хосце проти Нідерландів, 1998 рік; Бухкольц проти Німеччини, 1981 рік; Бочан проти України, 2007 рік).
Конвенція на відміну від національного законодавства України не запроваджує чітких строків розгляду справи, проте посилання на строк містить ст. 6 Конвенції, яка постулює дефініцію розумного строку розгляду справи.
Крім того, 24.02.2022 Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 введено в Україні воєнний стан, який продовжено до 04.05.2026 (Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 14.01.2026 №4757-IX).
Відповідно до статті 26 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства в умовах воєнного стану забороняється.
При цьому, згідно Рекомендацій прийнятих Радою суддів України щодо роботи судів в умовах воєнного стану, при визначенні умов роботи суду у воєнний час, рекомендовано керуватися реальною поточною обстановкою, що склалася в регіоні. У випадку загрози життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, працівників апарату суду, суддів оперативно приймати рішення про тимчасове зупинення здійснення судочинства певним судом до усунення обставин, які зумовили припинення розгляду справ.
На підставі вищевикладеного, враховуючи обставини введення в Україні воєнного стану, поточну ситуацію що склалася в місті Харкові та Харківській області, з огляду на об`єктивні причини неможливості проведення судового засідання у строк встановлений в частині 2 статті 221 ГПК України, задля збереження безпеки учасників судового процесу та працівників суду, а також з метою реалізації учасниками справи процесуальних прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, суд застосував принцип розумного строку тривалості провадження відповідно до практики Європейського суду з прав людини. 
Керуючись статтями 129, 233, 269, п.1 ч.1 ст. 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Гарант Ойл Групп» залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Полтавської області від 20.10.2025 у справі №917/1274/25 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки касаційного оскарження передбачено ст.ст.286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена 07.04.2026.

Головуючий суддя Р.А. Гетьман

Суддя В.В. Россолов 

Суддя О.І. Склярук