ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2026 року	справа № 380/20572/25	

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого-судді Костецького Н.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Львівській області (вул. Підвальна, 6 м. Львів, код ЄДРПОУ 38627339) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,-
в с т а н о в и в:
на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Львівській області, у якій позивач просить суд:
- визнати протиправними дії Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Львівській області щодо відмови ОСОБА_1 у проведенні перерахунку та виплати з 18 червня 2025 року належного йому грошового забезпечення, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за спеціальним званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого з 01 січня 2025 року Законом України «Про Державний бюджет України на 2025 рік», на відповідні тарифні коефіцієнти, згідно з положеннями пункту 4 (в початковій їх редакції) постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням раніше виплачених сум та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44; 
- зобов`язати Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Львівській області провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 з 18.06.2025р. належного йому грошового забезпечення, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за спеціальним званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого з 01 січня 2025 року Законом України «Про Державний бюджет України на 2025 рік», на відповідні тарифні коефіцієнти, згідно з положеннями пункту 4 (в початковій їх редакції) постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням раніше виплачених сум та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44. 
В обґрунтування позовних вимог вказує, що проходить службу цивільного захисту у складі Головного управління ДСНС України у Львівській області на посаді заступника начальника Львівського районного управління з питань профілактичної діяльності. При нарахуванні грошового забезпечення з 18.06.2025 відповідач протиправно застосовував для визначення розмірів посадового окладу та окладу за спеціальним званням прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 1762,00 грн. 
Позивач наголошує, що постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.06.2025 у справі № 320/29450/24 було визнано протиправним та нечинним пункт 2 постанови Кабінету Міністрів України від 12.05.2023 № 481, яким вносилися зміни до пункту 4 постанови КМУ № 704 та встановлювалася фіксована величина прожиткового мінімуму 1762 грн. У зв`язку з цим, позивач вважає, що починаючи з 18.06.2025 (дати набрання законної сили судовим рішенням), розрахунок його грошового забезпечення мав здійснюватися виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" станом на 01.01.2025, який становить 3028,00 грн.
Наведене зумовило звернення до суду з цим позовом.
Ухвалою суду від 17.10.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.
Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Вказує, що питання грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту регулюються постановою №704.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду м. Києва від 29.01.2020 у судовій справі № 826/6453/18 (далі - постанова суду) визнано протиправним та скасовано пункт 6 постанови № 103, відповідно до якого розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт.
Нарахування грошового забезпечення ОСОБА_1 здійснювалось відповідно до норм вказаної Постанови № 704.
Виплати проведені в повному обсязі, просить відмовити у задоволенні позову.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини та надав їм правову оцінку.
ОСОБА_1 станом на день звернення до суду (14.10.2025) проходить службу цивільного захисту у складі Головного управління ДСНС України у Львівській області на посаді заступника начальника Львівського районного управління з питань профілактичної діяльності. 
Грошове забезпечення за період з18.06.2025 по 14.10.2025 (день звернення з позовом до суду) нараховувалось із застосуванням розрахункової величини – прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених законом на 01.01.2018.
10.09.2025 року позивач звернувся до відповідача із заявою щодо перерахунку та виплати грошового забезпечення за спірний період.
У листі відповіді від 22.09.2025 відповідач вказав, що підстави для перерахунку грошового забезпечення позивача відсутні.
Вважаючи протиправними дії відповідача щодо неповноти нарахування усіх сум грошового забезпечення, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Вирішуючи спір по суті позовних вимог, суд застосовує такі норми права та виходить з таких мотивів.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Цей конституційний припис зобов`язує суб`єктів владних повноважень застосовувати норми права у суворій відповідності до їх змісту та ієрархії, забезпечуючи верховенство права.
Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості, а також у інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням та іншими джерелами соціального забезпечення. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Статтею 6 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» визначено, що прожитковий мінімум є базовим державним соціальним стандартом, на основі якого визначаються державні соціальні гарантії та стандарти у сферах доходів населення, житлово-комунального, побутового, соціально-культурного обслуговування, охорони здоров`я та освіти.
Конституційний Суд України у рішенні від 22 травня 2018 року № 3-р/2018 наголосив, що держава зобов`язана створити ефективні організаційно-правові механізми для реалізації соціальних прав громадян. Обмеження щодо реалізації конституційних прав і свобод не можуть бути свавільними та несправедливими, вони мають переслідувати легітимну мету, бути обумовленими суспільною необхідністю досягнення цієї мети, пропорційними та обґрунтованими. У разі обмеження права на соціальний захист законодавець зобов`язаний запровадити такий правовий механізм, який дозволить особі реалізувати це право.
Питання грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту регулюється статтею 129 Кодексу цивільного захисту України та постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі – Постанова № 704).
Пунктом 4 Постанови № 704 (в первинній редакції, що діяла до 21.02.2018) було встановлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року.
12 травня 2023 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 481, якою вніс зміни до пункту 4 Постанови № 704. Відповідно до цих змін (пункт 2 Постанови № 481), було встановлено імперативне правило: розміри посадових окладів та окладів за спеціальними званнями розраховуються виходячи з розміру 1762 гривні та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт.
Однак, Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 14.03.2025 у справі № 320/29450/24, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.06.2025, визнано протиправним та нечинним пункт 2 постанови Кабінету Міністрів України від 12 травня 2023 року № 481 «Про скасування підпункту 1 пункту 3 змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 р. № 103, та внесення зміни до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. № 704».
Суди у справі № 320/29450/24 дійшли висновку, що розмір прожиткового мінімуму для розрахунку посадових окладів на рівні 2018 року (1762 грн) суперечить сутності державних соціальних гарантій та статті 22 Конституції України, оскільки звужує зміст та обсяг існуючих прав і свобод осіб рядового і начальницького складу. Суд встановив, що Кабінет Міністрів України не має повноважень змінювати базовий державний соціальний стандарт (прожитковий мінімум), встановлений Законом про Державний бюджет, шляхом прийняття підзаконного акта, який фактично зупиняє дію закону в частині підвищення соціальних стандартів.
Відповідно до частини другої статті 265 КАС України нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. Постанова суду апеляційної інстанції у справі № 320/29450/24 набрала законної сили 18 червня 2025 року.
Отже, саме з 18 червня 2025 року пункт 2 Постанови КМ України № 481, який фіксував прожитковий мінімум для розрахунку окладів на рівні 1762 грн, втратив свою чинність і не підлягає застосуванню.
Внаслідок визнання нечинним пункту 2 Постанови № 481, відновила дію попередня редакція пункту 4 Постанови № 704 (з урахуванням висновків Верховного Суду у справі № 440/6017/21 щодо відновлення первинної редакції після скасування п. 6 Постанови № 103). Ця редакція передбачає, що розміри посадових окладів та окладів за спеціальними званнями визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (а не фіксованого 2018 року), на відповідний тарифний коефіцієнт.
Таким чином, починаючи з 18.06.2025, відсутні правові підстави для застосування фіксованої величини 1762 грн при обчисленні грошового забезпечення. Натомість, має застосовуватися прожитковий мінімум станом на 01 січня поточного року.
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2025 року у розмірі 3028,00 гривень.
З огляду на викладене, у період з 18.06.2025 по 14.10.2025 (день звернення до суду з даним позовом) відповідач був зобов`язаний нараховувати грошове забезпечення позивачу виходячи з розміру прожиткового мінімуму 3028,00 грн.
Суд констатує, що дії відповідача щодо застосування розрахункової величини 1762 грн у період після 18.06.2025 є протиправними. Для повного та ефективного захисту порушених прав позивача суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату належних сум грошового забезпечення за період з 18.06.2025 по 14.10.2025, застосувавши при цьому прожитковий мінімум 3028,00 грн.
Щодо перерахунку та виплати грошового забезпечення із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п.2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року №44 (далі Порядок №44), суд зазначає наступне.
Згідно з п.1 вказаного Порядку, цей Порядок визначає умови та механізм щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу (в тому числі відрядженими до органів виконавчої влади та інших цивільних установ), співробітниками Служби судової охорони у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби (далі - грошова компенсація).
Відповідно до п.п.2-5 Порядку №44, грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця, поліцейського або є особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС, податкової міліції, Національного антикорупційного бюро, Державного бюро розслідувань, співробітникам Служби судової охорони, а також особам, звільненим із служби, для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби.
Зазначена в абзаці першому цього пункту грошова компенсація також виплачується іноземцям та особам без громадянства, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця.
Виплата грошової компенсації здійснюється установами (організаціями, підприємствами), що утримують військовослужбовців, поліцейських та осіб рядового і начальницького складу, за рахунок відповідних коштів, які є джерелом доходів цих осіб, шляхом рівноцінного та повного відшкодування втрат частини грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби (далі - грошове забезпечення), що пов`язані з утриманням податку з доходів фізичних осіб у порядку та розмірах, визначених Законом України “Про податок з доходів фізичних осіб”
Виплата грошової компенсації військовослужбовцям, поліцейським та особам рядового і начальницького складу здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення.
Грошова компенсація виплачується за місцем одержання грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.
Аналіз наведених вище норм Порядку №44 дає підстави дійти висновку, що грошова компенсація сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних, зокрема, військовослужбовцями, виплачується їм для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби одночасно з виплатою грошового забезпечення за місцем його одержання у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.
Отже, з урахуванням наведеного правого регулювання та фактичних обставин справи, суд вважає, що перерахунок та виплата грошового забезпечення позивачу має бути проведена відповідачем із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п.2 Порядку №44.
Згідно з частиною першою статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
Згідно з частиною другою статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідач не виконав цей обов`язок, не надав відзиву та не спростував доводів позивача.
Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд робить висновок, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю. 
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. 
Позивач звільнений від сплати судового збору, однак ним при подачі позову сплачено судовий збір в сумі 1211,20 грн., тому такий підлягає поверненню, як помилково сплачений.
Керуючись статтями 242-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
у х в а л и в :
адміністративний позов задовольнити повністю.
1. Визнати протиправними дії Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Львівській області щодо відмови ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) у проведенні перерахунку та виплати з 18 червня 2025 року до 14 жовтня 2025 належного йому грошового забезпечення, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за спеціальним званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого з 01 січня 2025 року Законом України «Про Державний бюджет України на 2025 рік», на відповідні тарифні коефіцієнти, згідно з положеннями пункту 4 (в початковій їх редакції) постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням раніше виплачених сум та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44
2. Зобов`язати Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Львівській області (вул. Підвальна, 6 м. Львів, код ЄДРПОУ 38627339) провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) з 18.06.2025р. по 14.10.2025 (день звернення до суду) належного йому грошового забезпечення, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за спеціальним званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого з 01 січня 2025 року Законом України «Про Державний бюджет України на 2025 рік», на відповідні тарифні коефіцієнти, згідно з положеннями пункту 4 (в початковій їх редакції) постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням раніше виплачених сум та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44. 
3. Повернути з Державного бюджету на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) помилково сплачену суму судового збору в сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Повний текст судового рішення складено 03.04.2026 року.

Суддя	Костецький Назар Володимирович