ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" лютого 2026 р.
м. Київ
Справа № 911/3511/25 

Суддя Черногуз А.Ф., за участю секретаря Василець О.М., розглянувши в порядку загального позовного провадження справу
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Вольт-В" (08131, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, село Софіївська Борщагівка, вулиця Київська, будинок 75, код 35489713)
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтек енерджі групп" (08141, Київська обл., Бучанський р-н, село Святопетрівське, вул. Кооперативна, будинок 7, код 38973878)
про стягнення 998867,15 грн,
за участю представників:
позивача: Струкова Ольга Вікторівна; 
відповідача: не з`явилися,

ВСТАНОВИВ:
Історія розгляду справи.
До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Вольт-В" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтек енерджі групп" про стягнення 998867,15 грн, у зв`язку з неналежним виконанням умов Договору від 11.12.2023 №ВВ-Пр-05/12-23, з яких: 702136 грн основного боргу, 79387,97 грн пені, 45106,80 грн штрафу, 134722,39 грн інфляційних втрат, 37513,99 грн 3% річних.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 25.11.2025, зокрема, відкрито провадження у справі та прийнято позовну заяву до розгляду. Призначено проведення підготовчого засідання на 08.12.2025.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 08.12.2025 відкладено розгляд справи на 22.12.2025.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 22.12.2025 суд, вирішив, в порядку пункту 3 частини 2 статті 185 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 13.01.2026.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 13.01.2025 оголошено перерву у судовому засіданні по суті на 20.01.2026, однак судове засідання 20.01.2026 не відбулось з підстав оголошення у м. Києві сигналів Повітряна тривога.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 21.01.2026 повідомлено сторін, що розгляд справи по суті відбудеться 26.01.2026.
26.01.2026 судове засідання не відбулося у зв`язку з увімкненням сигналу "Повітряна тривога" та відключенням світла в приміщенні суду, що унеможливило проведення судового засідання в тому числі без загрози безпеці учасників процесу.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 30.01.2026 повідомлено учасників справи, що наступне судове засідання відбудеться 09.02.2026.
Суд констатує, що відповідач був належним чином повідомлений про факт розгляду спору в суді, оскільки всі процесуальні документи були отримані ним в електронний кабінет, що підтверджується відповідними довідками про доставку процесуальних документів в електронний кабінет учасника справи.
Суд встановив, що у визначений судом строк для подання відзиву на позов відповідач своїм процесуальним правом не скористався. Відповідач не подавав жодних письмових клопотань, пов`язаних з розглядом спору, не надав заперечень та доказів на спростування вимог позивача. Матеріалами справи підтверджується, що відповідач не виявляв наміру ознайомлюватися з матеріалами справи, а також не подавав заяв про визнання чи заперечення будь-яких обставин, що мають значення для правильного вирішення спору. Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач не реалізував надане йому законом право на участь у судовому процесі та доступ до правосуддя, що не перешкоджає розгляду справи за наявними в ній матеріалами.
В судовому засіданні 09.02.2026 представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити. 
Судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення у справі.
Фактичні обставини справи та узагальнена позиція позивача
Між Товариством з обмеженою відповідальністю «Вольт-В» (Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інтек Енерджі Групп» (Покупець) був укладений Договір від 11.12.2023 №ВВ-Пр-05/12-23, відповідно до умов якого:
- в порядку та на умовах даного Договору Постачальник зобов`язується виготовити та передати у власність Покупця, а Покупець зобов`язується прийняти й оплатити наступне електротехнічне обладнання (Обладнання або Товар), відповідно до наступної специфікації:
- блок вимикача 35 кВ Б35Б-51/К У1, код 8535210000, кількість – 1 шт., ціна за одиницю – 841011 грн;
- блок вимикача 35 кВ Б35Б-157/К У1, код 8535210000, кількість – 4 шт., ціна за одиницю – 865300 грн;
- блок вимикача 35 кВ Б35Б-47/К У1, код 8535210000, кількість – 2 шт., ціна за одиницю – 732766 грн;
- блок шинних апаратів 35 кВ Б35Б-132/К У1, код 8535301000, кількість – 2 шт., ціна за одиницю 366150 грн;
- блок опорних ізоляторів 35 кВ Б35Б-77 У1, код 8546901000, кількість – 3 шт., ціна а одиницю 57519 грн (п. 1.1.), загальна ціна поставки становить 8007120 грн;
Загальна ціна цього Договору на день його підписання на умовах поставки, визначених у розділі 4, становить 8007120 грн, в тому числі ПДВ 20% - 1334520 грн (п. 2.1);
- оплата за Обладнання здійснюється Покупцем у національній валюті гривнях на розрахунковий рахунок Постачальника, зазначений у Розділі 13 цього Договору. Розрахунок за Обладнання здійснюється в наступному порядку: 70% вартості Обладнання з врахуванням положень Розділу 2 даного Договору протягом 7 (семи) календарних днів з дати підписання даного Договору; 30% вартості Обладнання – протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати відвантаження Обладнання (партії обладнання) зі складу Постачальника. Дато оплати (в т.ч. для визначення дати виписки податкової накладної), вважається дата зарахування коштів на розрахунковий рахунок Постачальника за інформацію з банківської виписки (п. 3.1. - 3.3);
- поставка обладнання за цим Договором здійснюється на умовах DDP, сел. Нові Біляри, Одеський р-н, Одеська обл. у відповідності до Міжнародних правил тлумачення торгових термінів ІНКОТЕРМС-2010, протягом 80 календарних днів, з дати виконання Покупцем зобов`язань, обумовлених в п. 3.2.1. та п. 10.1 цього Договору (п. 4.1.);
- у випадку невиконання Покупцем положень розділу 3 цього Договору в частині термінів платежу, Покупець повинен сплатити Постачальнику неустойку в розмірі 0,05% від суми, не оплаченої в термін, за кожний день прострочення, але не більше 3% Загальної вартості Договору. В разі прострочення оплати більш ніж на 30 днів Покупець додатково до неустойки сплачує штраф в розмірі 5% суми заборгованості (п. 8.2);
- даний Договір набирає чинності після його підписання і діє до повного виконання зобов`язань Сторонами (п. 12.10).
На виконання умов Договору позивач здійснив поставку товару, що підтверджується видатковою накладною №8 від 09.05.2024 та актом приймання-передачі товару від тієї ж дати на суму 8007120 грн. Вказані документи підписані уповноваженою особою відповідача — директором Козаком М.Б., скріплені печаткою підприємства та не містять зауважень щодо кількості, якості чи комплектності товару.
З матеріалів справи вбачається, що відповідач за поставлений Товар розрахувався частково, а саме: – 12.12.2023 — 5604984 грн; – 17.05.2024 — 1000000 грн; – 11.06.2024 — 500000 грн; – 18.09.2025 — 200000 грн, що підтверджується банківською випискою.
Загальна сума сплачених коштів становить 7304984 грн. Таким чином, заборгованість відповідача за поставлений Товар складає 702136 грн.
Відповідно до господарських правовідносин, Покупець був зобов`язаний здійснити оплату поставленого Товару після його прийняття шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника. Однак Відповідач свої зобов`язання з оплати поставленого Товару та наданих послуг належним чином не виконав.
Позивач зазначає, що відповідач не заявляв претензій щодо дійсності договору, не оспорював його умови, прийняв товар та частково оплатив його вартість, що свідчить про визнання ним зобов`язань за договором. Крім того, відповідачем надано гарантійний лист №86 від 18.09.2025, яким підтверджено наявність заборгованості та зобов`язання сплатити її у визначений строк, який, однак, дотриманий не був.
Позивач вважає, що належним чином виконав свої договірні зобов`язання щодо виготовлення та поставки товару, що підтверджується первинними бухгалтерськими документами, підписаними обома сторонами без зауважень.
На думку позивача, відповідач, всупереч умовам договору та вимогам цивільного законодавства, не здійснив повний та своєчасний розрахунок за поставлений товар, у зв`язку з чим допустив прострочення виконання грошового зобов`язання.
Позивач зазначає, що факт існування заборгованості є безспірним, оскільки підтверджується: – частковою оплатою вартості товару; – підписаними первинними документами; – гарантійним листом відповідача; – відсутністю будь-яких заперечень щодо обсягу та підстав заборгованості.
У зв`язку з простроченням виконання зобов`язання позивач просить стягнути з відповідача суму основного боргу у розмірі 702136 грн, договірну неустойку (пеню) у розмірі 79387,97 грн, штраф у розмірі 45106,80 грн, інфляційні втрати у розмірі 134722,39 грн та 3% річних у розмірі 37513,99 грн відповідно до умов Договору та положень статті 625 ЦК України.
Висновки господарського суду.
В силу статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Право на доступ до правосуддя закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Україною.
Статтею 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) закріплено - цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Положеннями статті 16 ЦК України, які кореспондуються зі статтею 20 ГК України, встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Названими нормами матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним.
За змістом ст.ст. 11, 509, 627 ЦК Україниь та ст. 179 Господарського кодексу України (далі – ГК України; у редакції, яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема, з правочинів. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Майново-господарські зобов`язання між суб`єктами господарювання виникають на підставі договорів. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору.
Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Укладений договір за своїм змістом є договором поставки та є належною правовою підставою для виникнення у сторін взаємних прав та обов`язків, обумовлених цим договором.
Згідно положень статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки.
Згідно положень статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Частиною 1 статті 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною 1 статті 530 ЦК України закріплено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Дослідивши надані матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на таке.
З наданої позивачем видаткової накладної від 09.05.2024 вбачається, що позивач належним чином виконав свої зобов`язання за Договором та поставив відповідачу товар на загальну суму 8007120 грн.
Водночас відповідач здійснив оплату поставленого Товару лише частково, що підтверджується банківською випискою з 11.12.2023 по 14.01.2026. Відповідно, заборгованість відповідача перед позивачем за поставлений Товар становить 702136 грн.
Факт отримання Відповідачем Товару підтверджується первинними бухгалтерськими документами – видатковою накладною №8 від 09.05.2024 та актом приймання-передачі товару від 09.05.2024, які оформлені відповідно до вимог чинного законодавства та підписані сторонами, що свідчить про прийняття відповідачем Товару без зауважень щодо його кількості та якості.
Доказів, які б спростовували факт поставки Товару, підтверджували повну оплату отриманої продукції або свідчили про наявність підстав для звільнення від відповідальності за порушення грошового зобов`язання, відповідачем до суду не подано. Відзив на позовну заяву відповідачем не подано, викладені позивачем обставини та надані докази не спростовано, що відповідно до приписів ГПК України суд оцінює з урахуванням принципу змагальності та диспозитивності.
Таким чином, суд дійшов висновку про встановлення факту належного виконання позивачем своїх зобов`язань щодо поставки Товару та порушення Відповідачем зобов`язань у частині своєчасної та повної оплати отриманого Товару.
Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
З огляду на викладене, оцінивши подані у справі докази за внутрішнім переконанням на підставі їх всебічного, повного та об`єктивного дослідження у сукупності, з урахуванням обов`язку кожної сторони доводити обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 702136 грн є обґрунтованими, підтверджуються належними та допустимими доказами, відповідачем не спростовані та підлягають задоволенню.
Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 37513,99 грн, інфляційні втрати у розмірі 134722,39 грн, пеню у розмірі 79387,97 грн та 45106,80 грн штрафу.
Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
А отже, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (ч. 2 ст. 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати, та 3% річних від простроченої суми (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом).
Суд констатує, що відповідачем не було надано контррозрахунку заявлених до стягнення 3% річних та інфляційних втрат.
З огляду на відсутність контррозрахунку відповідача, суд перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних у розмірі 37513,99 грн за період з 16.06.2024 по 17.11.2025 та інфляційних втрат у розмірі 134722,39 грн за період з 16.06.2024 по 17.11.2025, дійшов висновку, що вказаний розрахунок зроблено вірно, а тому позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню у повному обсязі.
Щодо стягнення пені у розмірі 79387,97 грн та штраф у розмірі 45106,80 грн суд зазначає таке.
Згідно зі статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
Статтею 230 ГК України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Відповідно до частини 2, 3 статті 549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
У відповідності до п. 8.2 Договору у випадку невиконання Покупцем положень розділу 3 цього Договору в частині термінів платежу, Покупець повинен сплатити Постачальнику неустойку в розмірі 0,05% від суми, не оплаченої в термін, за кожний день прострочення, але не більше 3% Загальної вартості Договору. В разі прострочення оплати більш ніж на 30 днів Покупець додатково до неустойки сплачує штраф в розмірі 5% суми заборгованості.
Суд перевіривши наданий позивачем розрахунок пені у розмірі 79387,97 грн за період з 16.06.2024 по 08.12.2024 та штрафу у розмірі 45106,80 грн [902136*5%], дійшов висновку, що вказаний розрахунок зроблено вірно, а тому позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню у повному обсязі.
Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню.
Відтак, суд приймає рішення про стягнення з ТОВ "Інтек енерджі групп" на користь ТОВ "Вольт-В" 702136 грн основного боргу, 79387,97 грн пені, 45106,80 грн штрафу, 134722,39 грн втрат від інфляції, 37513,99 грн 3% річних.
Вирішення питання щодо судових витрат.
Витрати зі сплати судового збору за розгляд позову, відповідно до ст. 129 ГПК України, підлягають покладенню на відповідача.
При цьому суд зауважує, що позивачем було сплачено судовий збір в сумі 14983,01 грн при тому, що позовна заява була подана через систему "Електронний суд". Суд наголошує, що позивачем не було враховано, що у даному випадку при сплаті судового збору підлягав застосуванню понижуючий коефіцієнт для обрахунку судового збору в розмірі 0,8.
Відтак за звернення до суду із цим позовом позивачем мав бути сплачений судовий збір в сумі 11986,40 (14983,01 грн *0,8) грн.
Отже, суд констатує, що позивачем було здійснено переплату судового збору в сумі 2996,60 грн у зв`язку із чим позивач має право звернутись з відповідним клопотанням про повернення надмірно сплаченої суми судового збору відповідно до положень Закону України "Про судовий збір".
Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача 15000 грн в рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у відповідній справі.
Суд при вирішенні питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу виходить з наступного.
Як визначено п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України, одним із принципів господарського судочинства є принцип відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, що установлено ч. 1 ст. 123 ГПК України. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, як передбачено п. 1 ч. 3 такої норми, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з положеннями п. 1 ч. 2 ст. 126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Згідно ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
За положеннями ч. 3 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Представником позивача долучено до матеріалів справи:
Договір про надання правничої допомоги від 03.11.2025 №АБ-01/11-В, що був укладений між ТОВ «Вольт-В» та Адвокатським бюро «Ольги Струкової», відповідно до умов якого Адвокатське бюро бере на себе зобов`язання надавати правничу допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим Договором, а клієнт зобов`язаний сплатити винагороду (гонорар) та витрати, необхідні для виконання його доручень, у порядку та строки обумовлені Сторонами у Договорі;
Додаток №1 до Договору №АБ-01/11-В, відповідно до умов якого, зокрема: сторони досягли згоди про надання Адвокатським бюро правничої допомоги з підготовки та подання до господарського суду позовної заяви про стягнення заборгованості по Договору №ВВ-Пр-05/12-23 від 11.12.2023 між ТОВ «Вольт-В» та ТОВ «Інтек Енерджі Груп»; гонорар за надання обумовлених послуг погоджений сторонами на рівні 15000 грн;
Акт приймання-передачі наданих послуг від 28.11.2025 №АБ-01/11-В/1, відповідно до якого, була надана правнича допомога з підготовки та подання до господарського суду позовної заяви про стягнення заборгованості по Договору №ВВ-Пр-05/12-23 від 11.12.2023 між ТОВ «Вольт-В» та ТОВ «Інтек Енерджі Груп» на суму 15000 грн;
Платіжна інструкція від 27.11.2025 №1368 на суму 15000 грн;
Ордер Серія ВК №1198548.
Відповідно до положень статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Частиною 4 статті 126 ГПК України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Поряд із цим частиною 4 статті 236 ГПК України, що кореспондується за змістом із частиною 6 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Так, відповідно до правової позиції, що міститься в постанові Верховного Суду від 13.03.2025 в справі № 275/150/22 суд може зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, але виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі обґрунтування нею недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт (ч. 5 ст. 126 ГПК України). Суд враховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Відтак, враховуючи відсутність поданого позивачем клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правову допомогу та враховуючи встановлений судом факт належного надання позивачу правової допомоги адвокатом в межах даного провадження, понесені позивачем витрати на таку допомогу в розмірі 15000 грн підлягають відшкодуванню відповідачем в повному обсязі, а заява позивача підлягає задоволенню повністю.
Керуючись статтями 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:
Позов задовольнити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтек енерджі групп" (08141, Київська обл., Бучанський р-н, село Святопетрівське, вул. Кооперативна, будинок 7, код 38973878) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Вольт-В" (08131, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, село Софіївська Борщагівка, вулиця Київська, будинок 75, код 35489713) 702136 грн основного боргу, 79387,97 грн пені, 45106,80 грн штрафу, 134722,39 грн втрат від інфляції, 37513,99 грн - 3% річних, 11986,40 грн витрат зі сплати судового збору та 15000 витрат на правову допомогу.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України.
Рішення підлягає оскарженню в порядку та строки, визначені статтями 254-256 ГПК України.
Повний текст рішення складено та підписано 20.02.2026.

Суддя А.Ф. Черногуз