Справа № 165/2427/25
Провадження № 2/165/140/26  
НОВОВОЛИНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 квітня 2026 року м. Нововолинськ

Нововолинський міський суд Волинської області в складі: 
головуючого судді Ушакова М.М.,
за участю секретаря Лубаєвської Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Нововолинську цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, - 

встановив:
07 липня 2025 року представник позивача ОСОБА_3 через систему "Електронний суд" подала до суду позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди.
Вимоги обгрунтовують тим, що  ОСОБА_1 є батьком малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідач ОСОБА_2 є матір`ю дитини. Між сторонами існував певний порядок комунікації щодо участі позивача у вихованні сина, який на момент подій у липні 2022 року відбувався на засадах усного погодження та періодичного супроводження дитини матір`ю у поїздках за межі місця проживання. У червні 2022 року між позивачем і відповідачкою було досягнуто усної домовленості щодо реалізації спільної поїздки до Польщі разом позивачем, відповідачем, дитиною. Метою поїздки та наступних поїздок було організоване дозвілля дитини, з акцентом на розвиток особистого зв`язку з батьком, створення позитивного емоційного середовища та забезпечення спільної присутності обох батьків у виховному процесі в неформальній обстановці. Посилаються на те, що домовленість передбачала не одноразову поїздку, а регулярні візити до парку розваг «Energylandia», у м. Затор, Малопольському воєводстві, Польщі, протягом дії річного абонементу. Позивачем, з урахуванням досягнутих усних домовленостей та у присутності відповідачки було здійснено оплату трьох річних абонементів до парку «Energylandia» на загальну суму 1897 польських злотих. Абонементи були придбані 06 липня 2022 року через офіційного оператора (GoPOS.pl), на що існує відповідне замовлення №1784260. Квитки були призначені для позивача (дорослий квиток), дитини (дитячий пільговий квиток до 140 см), відповідачки (дорослий квиток).
Вартість сплачена позивачем з особистого рахунку банку Nordea, що підтверджується банківською транзакцию з деталізацією (операція за 06.07.2022 на суму 1897 злотих/ 4491,30 SEK). Посилаються на те, що факт реального відвідування парку усіма трьома особами, у тому числі відповідачкою, підтверджується фото- та відеозаписами, зробленими у липні 2022 року на території «Energylandia», які зафіксували їхню одночасну присутність, отримання браслетів доступу, участь у заходах парку, взаємодію з дитиною та спільне проживання у гостьовому будинку в м. Затор. Стверджують, що з метою організації поїздки позивачем були сплачені також супутні витрати, зокрема: квитки на автобусні перевезення з України до Польщі (рейс Львів - Катовіце) та у зворотному напрямку (Катовіце - Нововолинськ), на загальну суму 405 польських злотих, а також витрати на проживання в м. Катовіце (Hostel Katowice Centrum) і в м. Затор (Zatorhouse), що становили 1359 та 3493 шведські крони відповідно. Вказують, що усі ці витрати були понесені виключно позивачем та безоплатно охоплювали перебування дитини та відповідачки. Також зазначають, що домовленості між сторонами включали наміри щодо неодноразового використання річних абонементів упродовж строку їх дії, до 07.07.2023, що неодноразово вербалізувалося з боку відповідачки під час перебування в Польщі, а також підтверджується обставинами планування наступних візитів. Стверджують, що після завершення першого спільного візиту відповідачка почала систематично ухилятися від будь-яких дій, пов`язаних з повторним використанням квитків, безпідставно відмовляти позивачеві у наданні дитини для запланованих поїздок, не відповідала на повідомлення, не надавала жодної аргументації щодо невиконання досягнутих домовленостей.
У позові посилаються на те, що відповідачка усвідомлюючи, що позивач придбав річні квитки для трьох осіб з конкретною метою — забезпечення регулярного спілкування з дитиною в нейтральному безконфліктному середовищі, прийняла ці дії, скористалась ними одноразово, після чого, всупереч домовленостям, заблокувала подальше цільове використання квитків, зробивши оплату позивача економічно безрезультатною. Водночас, вона жодного разу не ініціювала повернення коштів або компенсацію витрат, ухилилась від будь-якого обговорення, ігнорувала звернення позивача, діючи з очевидною недобросовісністю.
Вказують, що внаслідок дій відповідачки позивачеві було завдано матеріальної шкоди у вигляді витрат на квитки, проїзд і проживання, а також моральної шкоди, що полягає у тривалому емоційному виснаженні, приниженні гідності, втраті довіри, обмані щодо спільного виховання сина, ігноруванні батьківських почуттів та позбавленні можливості здійснювати передбачене законом право на виховання дитини в умовах доброзичливості, безконфліктності та поваги. Вважають, що поведінка відповідачки має усі ознаки зловживання становищем матері як законного представника дитини та порушення принципів рівності батька і матері у праві на виховання дитини, передбачених Конституцією України та статтями 3, 141, 157 Сімейного кодексу України.
Стверджують, що дії відповідачки, яка після використання оплачених позивачем квитків свідомо заблокувала реалізацію досягнутих домовленостей та унеможливила, повторні візити до парку «Energylandia», призвели до завдання позивачеві значної моральної шкоди. Зокрема, позивач був позбавлений можливості брати участь у спільному дозвіллі з дитиною, яку сам же й організував, перебував у стані системного емоційного напруження, спричиненого багаторазовими ігноруваннями з боку відповідачки, її мовчазною зневагою, ухиленням від відповідей і відмовами без причин. Такі дії завдали позивачеві душевних страждань, пов`язаних із втратою надії на налагодження живого зв`язку з сином, приниженням почуття батьківської гідності, девальвацією зусиль, вкладених у створення спільного позитивного досвіду з дитиною, та руйнуванням довіри. Обман щодо наміру повторного використання квитків і зловживання доброзичливістю позивача лише посилили відчуття фрустрації, безпорадності та соціального відторгнення, що в сукупності мають ознаки стійкого психологічного впливу, який закономірно кваліфікується як моральна шкода.
Зазначають, що моральна шкода позивача полягає в глибоких душевних переживаннях, приниженні гідності як батька, відчутті безсилля перед свавіллям та відторгненням з боку власної дитини — результатам маніпулятивної поведінки матері. Вказане набуло особливої гостроти з огляду на те, що подія була спільноочікуваною, урочисто запланованою, фінансово забезпеченою і мала на меті зміцнення родинного зв`язку, а натомість закінчилась раптовим обманом і зривом усього заходу.
Посилаються на відеозапис, на якому дитина у присутності позивача, зі сльозами на очах повідомляє про те, що відповідачка видалила з телефону усі фото- та відеоматеріали, пов`язані з поїздками, які були заплановані разом з батьком, а також заборонила дитині навіть думати про такі подорожі у майбутньому, що свідчить не лише про порушення прав позивача, а й про грубе нехтування найкращими інтересами самої дитини, яка в силу віку особливо вразлива до таких дій. Дитина щиро очікувала на подорож, раділа майбутньому дозвіллю з батьком і сприймала заплановану поїздку як важливу подію у своєму житті. Дії матері спричинили не лише емоційний розрив між дитиною та батьком, а й глибокі моральні страждання самої дитини, що, у контексті практики ССПЛ (зокрема, справа "Cimpina v. Romania", № 29037/04), є істотною обставиною для оцінки, порушення права на сімейне життя та обґрунтовує відповідальність особи, яка вчинила таке втручання. Враховуючи наведене, вважають, що моральна шкода, завдана позивачеві, не є абстрактною чи перебільшеною, а підтверджена як змістом конкретних доказів, так і наслідками для обох учасників правовідносин — батька і дитини.
Тому вважають справедливим та обґрунтованим стягнення з відповідачки моральної шкоди у розмірі 50 000 гривень, як такої, що відповідає характеру допущеного порушення, глибині психологічних наслідків та суті посягання на одне з найцінніших особистих прав - право батька на виховання дитини. 
На підтвердження обґрунтованості позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди, вказують, що позивачем були понесені реальні, документально підтверджені витрати, спрямовані виключно на організацію спільного дозвілля з дитиною, у межах реалізації батьківських прав, гарантованих статтями 141 та 157 Сімейного кодексу України. Усі витрати були здійснені наперед, у межах узгодженого формату спілкування, та мали єдину мету - забезпечити повноцінну емоційно-психологічну взаємодію з дитиною. 
Зазначають, що квитки до парку розваг Energylandia (м. Затор, Польща) було придбано позивачем на суму 1897 злотих, що за офіційним курсом на момент звернення до суду становить 11,5733 (1897 злотих X 11,5733) - 21 954 грн. 55 коп. Вказані квитки мали строк дії протягом одного року, що прямо випливає з умов придбання та вплинуло на їх ціну. Позивач обґрунтовано обрав саме річні квитки оскільки прагнув забезпечити гнучкість планування відвідувань. Тривалість дії квитків свідчить не лише про їх економічну цінність, а й про серйозність намірів позивача. Автобусні квитки до місця проживання та назад (Львов - Катовице, Катовице - Нововолинськ, у два боки) були придбані позивачем за 405 злотих, що становить орієнтовно 11,5733 (405 злотих X 11,5733) 4 687 грн. 18 коп. Вказані квитки забезпечували переїзд як для Позивача, так і для дитини, і були синхронізовані із заброньованими датами проживання, відповідно до загального плану подорожі. Бронювання проживання для позивача і дигини було здійснено через платформу Booking.com у місті Затор (Hotel Scandi Resort) на загальну суму 4852 SEK, що відповідно до курсу 4,3706 (4,3706х4852) становить 21 206 грн. 15 коп., що підтверджується відповідними документами: бронюванням, електронними квитанціями та витягами про оплату.
Вказують, що загальна сума матеріальної шкоди, яку поніс позивач у результаті недобросовісної поведінки відповідачки, становить: квитки до Energylandia 21 954 грн. 55 коп., аавтобусні квитки - 4 687 грн. 18 коп., проживання - 21 206 грн. 15 коп., усього: 47 847 грн. 88 коп. 
Посилаються на те, що усі зазначені витрати мали цільове призначення — реалізацію батьком свого законного права на участь у вихованні дитини через спільне дозвілля під час закордонної подорожі. Дані квитки до парку Energylandia мали річний строк дії, фактично були використані лише протягом двох днів із 365 можливих, а решта днів - втрачена. 
Крім того покликаються на те, що запланована сума загальних витрат на правничу допомогу становить 35000,00 грн.
Просять суд стягнути з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду у розмірі 47 847 грн. 88 коп., що включає вартість квитків до парку розваг, автобусних квитків та витрат на проживання та стягнути моральну шкоду у розмірі 50000,00гривень, а також покласти на відповідача судові витрати.
Представник позивача ОСОБА_3 до проведення судового засідання подала до суду заяву про розгляд справи у їхній з позивачем ОСОБА_1 відсутності, просить позовну заяву задовольнити в повному обсязі. 
Представник відповідача ОСОБА_5 до проведення судового засідання подав до суду заяву про розгляд справи у їхній з відповідачем ОСОБА_2 відсутності, щодо задоволення позовних вимог заперечують з підстав викладених у відзиві та запереченнях.
З’ясувавши обставини справи та дослідивши наявні в матеріалах письмові докази у їх сукупності, зокрема скріншоти переписки між сторонами, роздруківки фотознімків, копія замовлення послуг (квитки цілорічні пільговий у кількості 1 шт., нормальний у кількості 2 шт.) у КТ "Енерджиляндія Гочал Фемілі" та підтвердження банківського платежу, копії електронних купонів на період з 02.04.2022 по 30.10.2022 у сімейний парк розваг Енержиляндія в Заторі, іменні карти Енержиляндія на Інну Золотавіну, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , що дійсні до 07.07.2023, копії платіжних інструкцій про переказ власних коштів ОСОБА_1 ОСОБА_2 , зокрема на велосипед, фрукти, меблі, іграшки для сина, цукерки для сина та дружини, аліменти згідно рішення суду та встановивши на їх підставі фактичні обставини та характер спірних правовідносин між сторонами спору, визначивши правові норми, що підлягають застосуванню,  суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, з наступних підстав.
Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Згідно з ч.1 ст.2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
У відповідності до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Частиною 1 статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів.
У свою чергу суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Як вбачається із позовної заяви, між сторонами виник спір з сімейних правовідносин. 
Разом з тим, матеріали справи не містять жодних доказів того, що сторони у справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували/перебувають у шлюбі та відсутні будь-які докази того, що малолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є їхнім сином.
Факт батьківства не оспорюється учасниками справи, зокрема у відзиві представник відповідача зазначає, що сторони є батьками сина. Крім того до відзиву долучено копію вступної та резолютивної частини рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 31.10.2025 року справа №165/2485/24, з якого вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_4 .
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
Відповідно до вимог ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.
Як слідує з вимог ч.ч. 1-3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
Рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 31.10.2025 року справа №165/2485/24, у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_8 , Служба у справах дітей виконавчого комітету Нововолинської міської ради, про: надання дозволу ОСОБА_1 , на тимчасовий виїзд малолітнього сина ОСОБА_4 у супроводі бабусі ОСОБА_8 , за кордон до Швеції за місцем реєстрації ОСОБА_1 та дитини ОСОБА_4 без дозволу та супроводу ОСОБА_2 , з метою оздоровлення, відпочинку та з метою збереження зв`язків дитини із сім`єю, а саме з батьком ОСОБА_1 та бабусею ОСОБА_8 , строком на 1 рік, але не менше ніж на 90 днів на рік; зобов`язання ОСОБА_2 надати усі необхідні документи для виїзду дитини ОСОБА_4 за кордон та дозвіл на виготовлення всіх пов`язаних із перетином державного кордону України документів для виїзду за кордон дитини – відмовлено повністю. Рішення суду набрало законної сили 15.01.2026.
В силу ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Частиною четвертою статті 157 СК України передбачено, що батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Той з батьків, хто проживає з дитиною, у разі його ухилення від виконання договору зобов`язаний відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану другому з батьків.
Матеріали справи не містять письмових доказів укладення сторонами у справі договору щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.15 Закону України "Про охорону дитинства", дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.
Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, від 07 грудня 2006 року).
Частиною першою статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Згідно п.п.1, 3, 4 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є: договори та інші правочини; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти.
Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Жодного договору укладеного між сторонами та письмових зобов`язань між останніми матеріали справи не містять. 
Аналізуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними та необгрунтованими. Докази на які посилається сторона позивача спростовані поясненнями сторони відповідача викладеними у відзиві.
Сторона відповідача у відзиві посилалась на те, що поїздка, яка мала місце, була разовою, добровільною та винятковою дією з боку відповідача з метою підтримання контакту дитини з батьком та відповідач жодним чином не брала на себе юридично визначених зобов`язань щодо повторення аналогічних поїздок у майбутньому, позивач добровільно, з власної ініціативи запропонував здійснити оплату певних витрат пов`язаних із відпочинком сина сторін, що жодним чином не створювало юридичного обов`язку для відповідача компенсувати позивачу такі витрати.
Частиною першою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Разом з цим, згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Представник позивача як на підставу своїх позовних вимог у поданому до суду позові посилався на те, що підставою для стягнення матеріальної та моральної шкоди є відсутність повторних спільних подорожей за кордон разом позивача, відповідача та дитини, які заздалегідь позивачем було оплачено, однак, такі доводи позивача та його представника є необгрунтованими та безпідставними, оскільки не підтвердженні доказами, так як договору сторони на неодноразові спільні поїздки з дитиною за кордон не укладали та відповідач не зобов`язувалась компенсувати витрати поїздок пов`язаних із відпочинком, між сторонами не існує жодного договору чи письмового зобов`язання, яке покладало б на відповідача обов`язок організовувати подорожі за кордон з дитиною та забезпечувати можливість регулярних закордонних поїздок.
Будь-яких інших правових підстав для стягнення матеріальної та моральної шкоди позивачем та його представником не зазначено та не надано доказів на їх обґрунтування. 
Сторона позивача не довела суду обставин справи на які посилалась як на підставу своїх вимог, не підтвердила наявності порушення відповідачем будь якого зобов`язання та не надала суду доказів завданої позивачу відповідачем шкоди, не підтвердила її розмір, не встановила причинно-наслідковий зв`язок, не надала доказів моральних страждань та не підтвердила факту завдання моральної шкоди належними доказами.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, є безпідставними, не доведеними та такими, що не підлягають до задоволення.
Відповідно до ч.1 ст.141 та п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача.
Складання повного тексту рішення відповідно до ч.6 ст.259 ЦПК України було відкладено на десять днів.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 259, 263, 264, 265, 268, 272, 273, 354-355 ЦПК України, суд,-
вирішив:
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, відмовити.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку доВолинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач:  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .
Відповідач:  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .
Повний текст рішення виготовлено 24.04.2026.

Головуючий суддя           М.М. Ушаков