П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и
19 березня 2026 року 	 	справа 280/7389/25	

Третій апеляційний адміністративний суду складі колегії:
головуючий суддя Суховаров А.В. 
судді Головко О.В., Ясенова Т.І., 
розглянувши у письмовому провадженні в м.Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 03.12.2025 (суддя Сацький Р.В.) в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Головного Управління пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про призначення пенсії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 22.08.2025 звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, в якому просить: визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві №084250004145 від 25.04.2025 про відмову в призначенні пенсії за віком та зобов`язати призначити пенсію за віком на підставі заяви від 25.04.2025; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити пенсію за віком з 25.04.2025 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове держане пенсійне страхування»; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати до загального трудового стажу час відбування покарання в колонії-поселенні з 13.05.1985 по 22.12.1987. 
Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 10.09.2025 залучено у якості співвідповідача ГУ ПФУ в м. Києві. 
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 03.12.2025 позов задоволений: визнати протиправним рішення ГУ ПФУ в м. Києві про відмову в призначенні пенсії за віком №084250004145 від 25.04.2025 та зобов`язати призначити пенсію за віком за заявою ОСОБА_1 від 25.04.2025; зобов`язано ГУ ПФУ в Запорізькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове держане пенсійне страхування», а саме з 25.04.2025; зобов`язати ГУ ПФУ в Запорізькій області зарахувати до загального трудового стажу ОСОБА_1 час відбування ним покарання в колонії-поселення з 13.05.1985 по 22.12.1987.
В апеляційній скарзі ГУ ПФУ у Запорізькій області просить рішення суду скасувати та відмовити в задоволені позовних вимог. Посилається на те, що відповідно до 12-І Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, період роботи засуджених зараховується до стажу роботи за умови підтвердження платіжними дорученнями, квитанціями установ банків, документами поштових переказів, іншими документами про сплату страхових внесків або іншою інформацією Пенсійного Фонду України про сплату страхових внесків (за наявності), установи виконання покарань із зазначенням відомостей про те, що особа підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, або про сплату страхових внесків до Пенсійного Фонду України.
Переглядаючи справу, колегія суддів виходить з наступного: 
ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 18.04.2025 звернувся до Новомиколаївського сектору обслуговування громадян (сервісний центр) управління обслуговування громадян ГУ ПФУ в Запорізькій області з метою подання заяви про призначення пенсії за віком.
Рішенням ГУ ПФУ в м. Києві №084250004145 від 25.04.2025 відмовлено у призначенні пенсії за віком. До страхового стажу не зараховано період догляду за дитиною до досягнення нею 3-х річного віку з 15.11.1994 по 07.05.1996, не зараховано період роботи в колгоспі «Мир», враховано за фактичною тривалістю відпрацьованих днів, оскільки відсутня підстава реорганізації колгоспу в КСП «Мир». 
Рішенням ГУ ПФУ в м. Києві №084250004145 від 25.04.2025 не зараховано та не зазначено у відмові період відбуття покарання в місцях позбавлення волі з 13.05.1985 по 22.12.1987, як зазначено це у відмові ГУ ПФУ в Хмельницькій області №084250004145 від 17.10.2024. 
Листом Міністерства юстиції України державна установа «Південноукраїнська виправна колонія (№83)» від 29.11.2024 зазначено, що наявних архівних даних та облікових карток установи виконання покарань, відомості щодо перебування ОСОБА_1 відсутні, тому отримати довідку про заробітну плату у період з 13.05.1985 по 22.12.1987 є не можливим. 
Листами Галузевого державного архіву Міністерства внутрішніх справ України №320/31/10-06.1 від 24.01.2025 та №497/31/10-06.3 від 10.02.2025 повідомлено, що в Галузевому державному архіві МВС України будь - яких відомостей стосовно ОСОБА_1 не виявлено та до ГДА МВС на зберігання архівні матеріали не приймалися - передавалися.
Відповідно до статті 50 Виправно-трудового кодексу України, час роботи засуджених у період відбування ними покарання у вигляді позбавлення волі до трудового стажу не зараховується, крім випадків, спеціально передбачених у законі.
Положеннями статті 33 Виправно-трудового кодексу України було встановлено, що при умові сумлінної роботи і зразкової поведінки засудженим, які відбули покарання в колоніях-поселеннях усіх видів, суд за спільним клопотанням органу, який відає виконанням покарання, і спостережної комісії при виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів може включити час їх роботи в колоніях - поселеннях до загального трудового стажу.
Включення за рішенням суду час роботи засуджених осіб в колоніях-поселеннях до їх загального трудового стажу є випадком, який спеціально передбачений в законі, в розуміння абзацу 6 статті 50 Виправно-трудового кодексу України. 
Після втрати чинності зазначеним кодексом, а саме 01.01.2004, набрав чинності Кримінально-виконавчий кодекс України, частиною четвертою статті 122 якого встановлено, що час роботи засуджених у період відбування ними покарання у виді позбавлення волі зараховується у стаж роботи для призначення трудової пенсії.
Відповідно до частини 1 статті 8 Кримінально-виконавчого кодексу України засуджені мають право на соціальне забезпечення, у тому числі й на отримання пенсій відповідно до законів України.
Відповідно до Прикінцевих положень Кримінально-виконавчого кодексу України з набранням чинності цим Кодексом втрачає чинність Виправно-трудовий кодекс України; закони України та інші нормативно-правові акти до приведення у відповідність із цим Кодексом застосовуються у частині, що не суперечить цьому Кодексу.
Статтею 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», який набрав чинності з 01.01.2004, встановлено, зокрема, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Відповідно до статті 56 «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
До стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.
Пунктом 12 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993, передбачено, що час утримання під вартою, час відбування покарання в місцях позбавлення волі та час перебування в засланні й на примусовому лікуванні підтверджується довідками МВС і зараховується до трудового стажу за наявності документів про реабілітацію (довідки суду, органів прокуратури чи досудового розслідування про закриття кримінального провадження або довідки суду про ухвалення виправдувального вироку). 
Робота в`язнів підтверджується довідкою МВС і довідкою про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.
Таким чином, в контексті спірних правовідносин підставою для зарахування до страхового стажу особи, який враховується при призначенні їй пенсії, періоду відбування покарання у відповідному закладі обмеження чи позбавлення волі є наявність сукупності двох умов: 1) підтвердження трудового стажу особи відповідною довідкою; 2) сплата страхових внесків протягом такого періоду.
Відповідно до положень абзацу 5 частини першої статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами.
Отже, період страхового стажу до 1 липня 2000 року має бути підтверджений на підставі довідки про нараховані суми заробітної плати та сплачені страхові внески.
Враховуючи відсутність відомостей про сплату страхових внесків за період відбування покарання позивачем у вигляді позбавлення волі, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зарахування спірного періоду до страхового стажу позивача.
Доводи позивача в позовній заяві стосовно необхідності застосування до спірних правовідносин Закону СРСР «Про державні пенсії», приписи якого не передбачали сплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, суд визнає незмістовними, оскільки на час звернення позивача з питання призначення пенсії ці правовідносини регулює Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Посилання позивача на статтю 95 Виправного трудового кодексу України від 23.12.1970 також є безпідставним, оскільки ця норма визначала умови відбування покарання у вигляді виправних робіт, а не позбавлення волі.
В трудовій книжці позивача наявний запис, що він з 13.05.1985 по 22.12.1987 відбував покарання у вигляді позбавлення волі відповідно до Новомиколаївського народного суду .
Враховуючи відсутність підтвердження трудового стажу відповідною довідкою, довідки про нараховані суми заробітної плати та сплати страхових внесків протягом періоду відбування покарання позивачем у вигляді позбавлення волі, апеляційний суд вважає помилковими висновки суду першої інстанції щодо наявності права у позивача на зарахування до загального трудового стажу час відбування покарання з 13.05.1985 по 22.12.1987. 
Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. 
Керуючись статтями 241-245, 315, 317, 321, 322 КАС України, суд 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області задовольнити.
Скасувати рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 03.12.2025 та прийняти нову постанову.
У задоволені позову ОСОБА_1 – відмовити.

Постанова набирає законної сили з 19.03.2026 та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України. 

Головуючий суддя А.В. Суховаров 

судді О.В. Головко 

судді Т.І. Ясенова