ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 536/878/23  Номер провадження 22-ц/814/89/26	Головуючий у 1-й інстанції Колотієвський О.О.  Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2026 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді: Одринської Т.В., 
суддів: Панченка О.О., Пікуля В.П.,
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справуза позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором
за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» Фінтраст Україна» на рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 30 серпня 2024 року
на рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 30 серпня 2024 року,
В С Т А Н О В И В:
У травні 2023 року ТОВ "ФК " Фінтраст Україна " звернулося з позовом до суду про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за договором № 4531532 від 28.07.2021 у розмірі 55104,00 грн, в якому також просили стягнути з відповідача судові витрати у справі - сплачений судовий збір у розмірі 2684,00 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8000 грн.
Позов обґрунтовано тим, що 28.07.2021 року між ТОВ «АВЕНТУС Україна» та ОСОБА_1 укладено електронний договір № 4531532 про надання споживчого кредиту.
ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало кредит в сумі 16800 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача. В свою чергу відповідач свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконала.
03.05.2022 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «ФК» ФІНТРАСТ Україна» укладено договір факторингу № 03-05/2022 згідно з умовами якого Клієнт відступив Фактору права грошової вимоги за Кредитним договором.
Про відступлення права грошової вимоги за кредитним ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» повідомило відповідача шляхом направлення на електронну пошту antropovamarina310@gmail.com, зазначену при укладенні кредитного договору, відповідного повідомлення.
Отже до ТОВ «ФК» ФІНТРАСТ УКРАЇНА» відповідно до укладеного договору факторингу перейшло право грошової вимоги до відповідача у розмірі 55104 грн, яка складається з 16800 грн - тіло кредиту, 38304 грн - нараховані проценти.
Станом на 19.04.2023 року заборгованість за кредитним договором не погашена, тому просив суд ухвалити рішення, яким:
- стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК» ФІНТРАСТ Україна» суму заборгованості в розмірі 55104 грн, інфляційні витрати - 16641,40 грн , три відсотки річних - 2305,31 грн.
- стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК» ФІНТРАСТ Україна» сплачений судовий збір у розмірі 2684 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 8000 грн.
Також, з матеріалів справи вбачається, що 14.06.2024 позивачем була подана заява про зменшення позовних вимог, в якій позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 55104,00 грн; інфляційні втати - 330,62 грн; сплачений судовий збір - 2684,00 грн; витрати на правову допомогу - 8000,00 грн.
Рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 30 серпня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність належних доказів укладання електронних договорів, перерахування коштів позичальнику, що в свою чергу свідчить про недоведеність позовних вимог.
Не погодившись з рішенням суду, ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, невірну оцінку зібраних по справі доказів, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.
Вказує, що матеріали справи містять достатній об`єм доказів, що свідчать про отримання боржником кредитних коштів та наявності заборгованості. 
Зазначає, що оскільки ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» не є банківською установою, то, відповідно, позбавлене можливості відкривати будь-які рахунки для клієнтів, і, як наслідок, формувати платіжні доручення та виписки за такими рахунками не може
Звертає увагу, що судом першої інстанції було проігнороване клопотання про витребування доказів, тому задля всебічного та об`єктивного розгляду справи просить задовольнити клопотання про витребування доказів.
У відзиві на апеляційну скаргу, представник ОСОБА_2 - адвокат Глушко Зоя Вікторівна зазначала, що позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів щодо підтвердження переходу права вимоги від первісного до нового кредитора за договором № 4531532 про надання споживчого кредиту від 28.07.2021.
Крім того, вказує на те, що посилання скаржника про неможливість самостійно отримати належні докази перерахування коштів відповідачу за договором споживчого кредиту, слід оцінювати критично, оскільки надання доказів на підтвердження своїх вимог є обов`язком сторони, яка ці вимоги заявила у відповідності до вимог принципів змагальності та диспозитивності та ст. ст.76-80 ЦПК України. При цьому позивач не надав жодної відмови ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» в наданні належних доказів перерахування коштів відповідачу.
Щодо стягнення витрат на правничу допомогу зазначала, що заявлена сума є завищеною та не відповідає тумовам критеріїв реальності наданих адвокатських послуг, розумності їх розміру, складності справи.
Просить суд апеляційну скаргу ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» залишити без задоволення та стягнути з позивача на користь ОСОБА_3 понесені судові витрати у розмірі 4500 грн.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно з частиною першою статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи категорію справи, ціну позову, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Колегія суддів апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла наступних висновків.
Судом першої інстанції встановлено, що 28.07.2021 року між ТОВ «АВЕНТУС Україна» та ОСОБА_1 укладено електронний договір № 4531532 про надання споживчого кредиту.
Відповідно до п.1.6 договору метою кредиту є споживчі (особисті) потреби.
Згідно п.п.1.7.1, 1.7.2 п.1.7 договору орієнтовна реальна річна ставка на дату укладення договору складає: за стандартною ставкою 24079,41%, за зниженою ставкою 582,51%. Відповідно до п.п.1.8.1, 1.8.2 п.1.8 договору орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає: за стандартною ставкою 26376 грн, за зниженою ставкою 19672.80 грн.
Як зазначено в п.2.1 договору кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки або іншої платіжної картки, реквізити якої надані споживачем товариству з метою отримання кредиту.
Сума кредиту перераховується товариством протягом трьох робочих (банківських) днів з моменту укладення цього договору (п.2.2 договору).
В розділі «Реквізити та підписи сторін» з боку відповідача міститься підпис «Підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором С657516, 28.07.2021 11:18:03 ОСОБА_1 .
Також встановлено, що укладений між сторонами кредитний договір, у тому числі і графік платежів було підписано відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором С657516.
03.05.2022 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ Україна» укладено договір факторингу № 03-05/2022 згідно з умовами якого Клієнт відступив Фактору права грошової вимоги за Кредитним договором.
Про відступлення права грошової вимоги за кредитним ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» повідомило відповідача шляхом направлення на електронну пошту antropovamarina310@gmail.com, зазначену при укладенні кредитного договору, відповідного повідомлення.
Ухвалюючи рішення, суд дійшов висновку про недоведеність наявності заборгованості, відсутність доказів перерахування кредитних коштів останньому та відповідно факту користування ними, що виключає підстави для задоволення вимог про стягнення заборгованості, існування якої не доведено в ході розгляду справи.
Колегія суддів не погоджується з вказаними висновками суду, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, 28.07.2021 між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 , укладено договір № 44531532 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, згідно якого товариство надає позичальнику кредитні кошти в сумі 16800 грн строком на 30 днів (по 27.08.2021), шляхом перерахування у безготівковій формі на платіжну карту ОСОБА_1 .
Пунктом 1.5 договору визначено тип процентної ставки - фіксована.
Стандартна ставка становить 1,9 % (пункт 1.51), знижена процентна ставка 0,57% (пункт 1.5.2).
Згідно п.п.1.7.1, 1.7.2 п.1.7 договору орієнтовна реальна річна ставка на дату укладення договору складає: за стандартною ставкою 24079,41%, за зниженою ставкою 582,51%. Відповідно до п.п.1.8.1, 1.8.2 п.1.8 договору орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає: за стандартною ставкою 26376 грн, за зниженою ставкою 19672.80 грн.
В розділі «Реквізити та підписи сторін» з боку відповідача міститься підпис «Підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором С657516, 28.07.2021 11:18:03 ОСОБА_1 .
Відповідно до Довідки ТОВ «Контрактовий Дім» №1968 від 16.05.2022 року, 28.07.2021 о 11:19 на картку № НОМЕР_1 перераховано 16800 грн.
Згідно картки обліку договору, станом на 25.11.2021 загальна сума заборгованості відповідача за договором № 44531532 від 28.07.2021 складала: тіло кредиту - 16800,00 грн, заборгованість за процентами - 38304,00 грн, а загалом - 55104 грн. Вказаний борг розрахований ТОВ «Авентус Україна» в формі поденного розрахунку заборгованості, у відповідності до умов договору.
27 травня 2024 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» було укладено договір факторингу №03-05/2022, згідно з умовами якого клієнт (первісний кредитор) відступив фактору (позивачу) права грошової вимоги за кредитними договорами, в тому числі і за кредитним договором укладеним з ОСОБА_1 .
Направлена новим кредитором вимога про погашення заборгованості залишилися без належного реагування, що стало підставою для звернення до суду.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Із прийняттям ЗУ «Про електронну комерцію» від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.
Згідно ст. 3 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. 3 ст. 11 зазначеного Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина четверта статті 11 Закону).
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина шоста статті 11 вказаного Закону).
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі частина дванадцята статті 11 Закону №675-VIII.
Статтею 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Матеріалами справи доводиться факт укладання між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 кредитного договору, який був укладений в електронному вигляді та підписаний позичальником за допомогою одноразових ідентифікаторів С657516 (а.с. 9-11, том №1).
При цьому, сторонами були узгоджені та підписані додатки №1 до кредитного договору з таблицею обчислення загальної вартості кредиту та реальної процентної ставки та Паспорт споживчого кредиту (а.с.11 на звороті, 12-13, том №1).
На підтвердження перерахування кредитних коштів позивачем було надано Довідку ТОВ «Контрактовий Дім» №1968 від 16.05.2022 року, 28.07.2021 о 11:19 на картку № НОМЕР_1 перераховано 16800 грн (а.с.14, том №1).
Окрім того, позивачем був направлений запит до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання інформації про перерахування кредитних коштів відповідачу, наявність карткового рахунку, банківської картки на ім`я ОСОБА_1 (а.с. 171 том №1), на що було отримано відповідь, що запитувана інформація містить банківську таємницю (а.с. 211, том №1).
Під час розгляду справи в суді першої інстанції, позивачем було заявлено клопотання про витребування інформації про належність платіжної картки № НОМЕР_1 ОСОБА_1 та зарахування кредитних коштів на неї, оскільки зазначеними обставинами обґрунтовані заявлені вимоги, проте у товариства відсутня можливість надати таку інформацію суду з огляду на її приналежність до банківської таємниці (а.с. 170, том №1).
Колегія суддів зауважує, що вказане клопотання районним судом розглянуто не було, що призвело до неповного з`ясування всіх фактичних обставин справи, а в подальшому використано - як підстава для відмови в задоволенні заявлених вимог з огляду на відсутність даних про надання позичальником кредитору реквізитів свого карткового рахунку.
Зазначені дії свідчать про недоотримання судом вимог ст. 12 ЦПК України в частині обов`язку суду сприяти учасникам судового процесу в реалізації ними своїх процесуальних прав, в тому числі і витребувати докази в порядку ст. 84 ЦПК України.
Згідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Письмовими доказами, якими є документи, що містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України).
Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
З метою усунення неповноти з`ясування судом першої інстанції обставин справи та задля перевірки доводів апеляційної скарги, апеляційним судом було здійснено запит до банківської установи АТ КБ «Приватбанк» з метою з`ясування належності відповідачу банківської картки № НОМЕР_2 , та підтвердження зарахування кредитних коштів.
З наданою банківською установою відповіді вбачається факт емітування банком картки № НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_3 . Також банком повідомлено, що по рахунку № НОМЕР_3 було зарахування коштів на суму 16800,00 грн від 28.07.2021.
Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із вказаною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
В постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду по справі №200/564/7/18 від 16.09.2020 зазначено, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Згідно ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що матеріалами справи в повній мірі доводиться факт укладання ОСОБА_1 кредитного договору, перерахування банком коштів на банківську карту останньої, яка випущена АТ КБ «Приватбанк».
При цьому, матеріали справи не містять доказів сплати ОСОБА_1 заборгованості по тілу кредиту чи відсоткам, що призвело до утворення заборгованості.
За вказаних, обставин колегія суддів вважає обґрунтованими вимоги щодо стягнення заборгованості по кредитному договору, яка утворилась внаслідок невиконання позичальником своїх обов`язків.
Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.
Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін, проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Статтею 1049 ЦК України унормовано, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строки та в порядку, встановлені договором.
Як передбачено частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.
При цьому право дострокового повернення означає, що кредитор вимагає виконання зобов`язання до настання строку виконання, визначеного договором.
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).
Тобто, позичальник отримує від банку грошові кошти, власником яких він не був, та отримує можливість певний час правомірно не повертати надані грошові кошти.
Натомість у позичальника виникає зобов`язання повернути грошові кошти у встановлений строк та сплатити визначені договором проценти за користування кредитом.
Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Вказані висновки Велика Палата Верховного Суду висловила у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 та від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16.
Так, умовами договору споживчого кредитування передбачено, що строк кредиту становить 30 днів, однак відповідно до пункту 1.4. кредитного договору строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах визначених в розділі 4 договору.
Укладаючи кредитний договір, сторони передбачили згідно розділу 4 кредитного договору порядок пролонгації строку кредиту, зокрема: за ініціативою споживача на кількість днів, зазначену в пункті 1.4. договору, якщо між сторонами буде досягнута домовленість про таке продовження у порядку, визначеному пунктом 4.2. (пункти 4.2.1.-4.2.4.) договору; або в порядку автопролонгації, на кількість днів та відповідно до умов визначених в пункті 4.3 (пункти 4.3.1-4.3.2) договору.
Пунктом 4.2. передбачено порядок продовження строку кредиту за ініціативою споживача. Зокрема, споживач, у випадку якщо заборгованість за кредитом складає не менше 400,00 грн (включно) може ініціювати продовження строку користування кредитом, відповідно до пункту 4.2.2. договору (пункт 4.2.1. договору).
Згідно пункту 4.2.2. пропозиція (оферта) споживача щодо продовження строку користування кредитом вчиняється шлях здійснення платежу на користь товариства у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів, відповідь на яку товариство може надати протягом 24 годин з моменту вчинення вказаних дій споживачем. Якщо споживач здійснюючи вказаний платіж не бажає продовжувати строк користування кредитом, споживач зобов`язаний повідомити про це товариство в один із вказаних нижче способів: перед здійсненням платежу здійснити в особистому кабінеті дії, що направлені на часткове повернення заборгованості за кредитом, а саме натиснути в особистому кабінеті в розділі «Мої кредити» клавішу «внести платіж» в меню «часткове погашення кредиту»; або протягом 24 годин з моменту внесення платежу направити на поштову скриньку товариства info@creditplus.uа (в тому числі з використанням сервісу направлення повідомлень товариству, що розміщений на веб-сайті в розділі «зворотній зв`язок» вибравши категорію звернення «часткове погашення без пролонгації») повідомлення про необхідність зарахування такого платежу в часткове погашення заборгованості за кредитом, з обов`язковою вказівкою в такому повідомлені номеру та дати цього договору та суми здійсненого платежу. В іншому разі здійснений споживачем платіж буде розцінений товариством як пропозиція (оферта) споживача щодо продовження строку користування кредитом.
Порядок автопролонгації строку кредиту (далі - автопролонгація) передбачений пунктом 4.3. даного договору.
Сторони домовились, що у випадку, якщо у споживача на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації або автопролонгації) наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 (дев`яносто) календарних днів поспіль, крім випадку, якщо в цей день повинна відбутися пролонгація строку кредиту за ініціативою споживача, відповідно до пунктів 4.2.2- 4.2.4. договору. Тобто в даному випадку кожен день автопролонгації є новою датою повернення кредиту пункт 4.3.1 договору).
Споживач, дає згоду на автопролонгацію строку кредиту на умовах передбачених в пункті 4.3.1 договору (пункт 4.3.2. договору).
Договором передбачено, що споживач здійснює платежі у такій черговості: у першу чергу здійснюються платежі з повернення простроченої суми кредиту та прострочені проценти за користування кредитом. Якщо коштів, що направляються для погашення заборгованості передбаченої даною чергою, недостатньо для її повного погашення, погашення повинно здійснюватися у такій черговості: прострочені зобов`язання по процентам, прострочені зобов`язання по кредиту (пункт 6.3.1. договору); у другу чергу сплачується сума кредиту та проценти за користування кредитом. Якщо коштів, що направляються для погашення заборгованості передбаченої даною чергою, недостатньо для її повного погашення, погашення повинно здійснюватися у такій черговості: строкові зобов`язання по процентам, строкові зобов`язання по кредиту (пункт 6.3.2. договору); у третю чергу здійснюється сплата інших платежів за договором (пункт 6.3.3. договору).
Слід зауважити, що визначений порядок погашення заборгованості є таким, що не суперечить нормам цивільного законодавства, зокрема статті 534 ЦК України.
За загальним правилом, передбаченим статтею 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним).
У разі автопролонгації договору строк кредитування складає 120 календарних днів (30 днів згідно графіку платежів та 90 календарних днів поспіль нового строку кредиту після автопролонгації) та процентна ставка за кредитом відповідно до підпункту 1.5.1 пункту 5.1 Договору становить 1,90% в день.
27.08.2021 відповідач свої зобов`язання перед перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконала, а також не уклала угоду щодо пролонгації строку Кредитного договору, в зв`язку з чим, відповідно до п.4.3, Кредитний договір було автопролонговано, а строк користкуваня кредитом було продовжено на 90 календарних днів.
Таким чином, нарахування процентів повинно було здійснюватись до 25.11.2021.
Слід зауважити, що нарахування відсотків за користування кредитними коштами здійснювалося товариством до 25.11.2021, тобто у межах пролонгації строку дії договору, що було узгоджено сторонами кредитного зобов`язання.
Разом з тим, п.3 п.5.1 Кредитного договору передбачено, що ТОВ «Авентус Україна» має право укладати договори щодо відступлення права вимоги за Договором або договори факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди відповідача.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 516 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 1077, ч. 1 ст. 1084 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми сплаченої фактором клієнтові.
03.05.2022 року між ТОВ «Авентус Україна», як клієнтом, та ТОВ «ФК«Фінтраст Україна», як фактором, було укладено Договір факторингу № 03-05/2022, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги за кредитним договором. (а.с. 15-16, том №1).
Про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором ТОВ «Авентус Україна» повідомило ОСОБА_1 шляхом направлення відповідного повідомлення на електронну пошту, зазначену при укладенні кредитного договору (а.с.19, том №1).
ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» є фінансовою установою, що підтверджується долученими до матеріалів справи документами.
Відповідно до п. 1.1. Договору Факторингу №03-05/2022 за цим договором Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові Право грошової Вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту.
Згідно з п. 1.2 Договору Факторингу №03-05/2022 перехід від клієнта до фактора до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників згідно додатку №2, після чого Фактор (Позивач) стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги.
Відповідно до Витягу з Реєстру боржників до договору факторингу від 01 грудня 2022 року ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 4531532, в загальному розмірі 55104,00 грн, з яких: 16800,000 грн - основна сума боргу, 38304,00 грн - заборгованість за відсотками (а.с.16, том №1).
Враховуючи зазначене, до позивача відповідно до укладеного Договору факторингу № 03-05/2022 перейшло право грошової вимоги до відповідача за Договором № 4531532 від 28.07.2021 року заборгованості у розмірі 55104,00 грн.
Отже, звертаючись до суду з позовом, ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» надало належні докази, які підтверджують право вимоги позивача за кредитним договором, а також наявність у ОСОБА_1 грошового зобов`язання та заборгованості за ним перед позивачем.
За вказаних обставин, колегія суддів з доводами апеляційної скарги про стягнення з відповідача на користь позивача, як нового кредитора, заборгованості за кредитним договором у розмірі, що існував на момент переходу права вимоги.
Таким чином, за результатами апеляційного розгляду, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суми кредиту 16800,00 грн, процентів за користування кредитом 38304,00 грн, що в загальному складає 55104,00 грн.
Щодо вимог позивача про нараховуваня інфляційних втрат і 3% річних, апеляційний суд зазначає наступне.
За приписами статей 530, 610, 611, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань (висновок Великої Палати Верховного Суду, висловлений у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц).
Виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.
Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості, останній просить стягнути інфляційній втрати та три відсотки річних за такий період: за грудень 2021, за 2022 та з січня по березень 2023 у загальному розмірі - 16641,40 грн. 
Проте колегія суддів не погоджується з розрахунком, наданим позивачем. 
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан в Україні, і наступними Указами воєнний стан був продовжений, а Указом Президента № 254/2023 від 01.05.2023 строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 20 травня 2023 року строком на 90 діб.
Відповідно до вимог п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Відповідно до вказаної норми, вимога про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат підлягає стягненню лише за грудень 2021, січень 2022 та лютий 2022.
Сукупний індекс інфляції за вказаний період = 103,54 % (100,60% (грудень 2021) ? 101,30% (січень 2022) ? 101,60% (лютий 2022)).
Таким чином інфляційні втати складають: 1950,68 грн ((103,54х55104,00):100)-55104=1950,68.
Щодо розрахунку 3% річних.
Враховуючи вимоги п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, розрахунок 3% річних слід розрахувати таким чином: з 26.11.2021 по 24.02.2022.
Таким чином, до стягнення 3 % складає: 398,56 грн (55104,00х3):100:365:88 (кількість днів прострочення).
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що наявні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача зазначеної вище заборгованості у розмірі 55104,00 грн, інфляційних втрат у розмірі 1950,68 грн та 3 % річних у розмірі 398,56 грн, а всього 57453,24 грн.
Щодо судових витрат у частині професійної правничої допомоги.
За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Відповідно до частин першої, другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Згідно із частиною четвертою статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Частиною третьою статті 141 ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: їх дійсність; необхідність; розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц).
У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі №206/6537/19(провадження № 61-5486св21) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України.
Як вбачається з матеріалів справи, професійна правова допомога у суді першої інстанції надавалась ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» адвокатом Крюковою М.В. на підставі договору про надання правової допомоги.
З рахуноку на оплату №313/19/04 від 19 квітня 2023 року за змістом якого вбачається, що правова допомога надана на загальну суму 8000,00 грн, із відповідним описом правових робіт.
На підтвердження факту надання професійної правової допомоги в суді першої інстанції надано звіт про надання правової допомоги від 07.07.2022 за змістом якого вбачається, що правова допомога надана на загальну суму 8000 грн, із відповідним описом правових робіт.
В апеляційній скарзі ТОВ «Фінансова компанія «ФінтрастУкраїна» заявлено клопотання про стягнення з відповідача 8 000 грн витрат на правову допомогу надану в суді апеляційної інстанції, адвокатом Крюковою М.В.
Враховуючи положення статті 141 ЦПК України, зважаючи на співмірність витрат на правову допомогу та складність даної справи, з урахуванням характеру виконаної адвокатом роботи та обсягу фактично витраченого часу за надані послуги, критерію реальності адвокатських витрат, а також розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи апеляційний суд дійшов до висновку, що заявлені ТОВ «Фінтраст УКраїна» витрати у розмірі 8000,00 грн за складання в суді першої інстанції позовної заяви та 8000,00 грн за складання апеляційної скарги не відповідають критерію розумності, та не є співрозмірними із складністю виконаної роботи, а їх відшкодування, за відсутності достатнього обґрунтування з огляду на обставини справи, матиме надмірний характер.
З огляду на зазначене у сукупності, апеляційний суд дійшов висновку, щодо наявності підстав для стягнення з відповідача на користь ТОВ «Фінтраст Україна» витрат пов`язаних з наданням правничої допомоги в суді першої інстанції у розмірі 3000 грн та у суді апеляційної інстанції в розмірі 3000 грн, разом - 6000 грн.
Частиною 13 ст. 141 ЦПК України визначено, що суд апеляційної чи касаційної інстанціях, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Частиною 1 та п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову.
Встановлено, що при подачі позову і апеляційної скарги ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» сплачено судовий збір у розмірі 5904,80 грн.
Ураховуючи те, що позов задоволено на 77,57 % з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 4580,35 грн (2081,98 + 2498,37).
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п. 2, п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376, ст.ст. 381-384 ЦПК України, суд
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» Фінтраст Україна» - задовольнити частково.
Рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 30 серпня 2024 року - скасувати, ухвалити нове.
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» заборгованість за кредитним договором №4531532 в сумі 55104,00 грн, інфляційні втрати у розмірі 1950,68 грн та 3 % річних у розмірі 398,56 грн, а всього 57453,24 грн.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» судовий збір в сумі 4580,35 грн та 6000 грн витрат на правничу допомогу.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
У разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, постанова може бути оскаржена протягом тридцяти днів з моменту виготовлення повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 24 лютого 2026 року.
Головуючий        Т.В. Одринська

Судді:         О.О. Панченко

В.П. Пікуль