МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 лютого 2026 р. 	№ 400/7717/25 	
м. Миколаїв
Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Малих О.В., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу
за позовом	ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , 	
до відповідача	Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Управління державного нагляду (контролю) у Миколаївській області, вул. Космонавтів, 61, м. Миколаїв, 54056, 	
про	визнання протиправною та скасування постанови від 03.07.2025 року № ОПШ 051270,	
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі також – позивач) звернулась до суду з адміністративним позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Управління державного нагляду (контролю) у Миколаївській області (далі також – відповідач, Укртрансбезпека), якому просить:
- визнати протиправною та скасувати постанову управління Укртрансбезпеки у Миколаївській області № ОПШ 051270 від 30.07.2025 року про накладення на ОСОБА_1 штрафу у розмірі 17000,00 грн.
В обґрунтування позову позивач послався на те, що він під час спірних правовідносин не був перевізником, що виключає його відповідальність за ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт». Позивач зазначає, що посадовими особами відповідача під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) не було встановлено автомобільного перевізника, і накладено адміністративно-господарський штраф за вказаною постановою на ОСОБА_1 виключно тому, що позивач є власником транспортного засобу. 
Ухвалою суду від 24.07.2025 року суд відкрив провадження у справі та ухвалив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін у судове засідання.
Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, представник відповідача у відзиві на позовну заяву посилався на те, що під час рейдової перевірки встановлено Під час перевірки виявлено порушення ст. 34 Закону України «Про автомобільний транспорт», перевізник не забезпечив виконання вимог цього Закону, а саме: відсутня товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, індивідуальна контрольна книжка водія, або копія графіку змінності водіїв, посвідчення водія відповідної категорії, чим порушено вимоги ст.48 цього Закону та п.6.3 наказу МТЗУ № 340 від 07.06.2010». Водій з актом від 11.06.2025 року був ознайомлений, від підпису та пояснень відмовився , зауважень щодо суб`єкта що перевіряється написаного в ньому не висловлював, у водія не було при собі ТТН, тому в посадових осіб не було підстав вважати автомобільним перевізником когось іншого, а ніж власника транспортного засобу. Просить у задоволенні позову відмовити.
Суд розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
З`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, цінивши докази у їх сукупності, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши матеріали, що містяться у справі, суд встановив наступне:
11.06.2025 року посадовою особою Укртрансбезпеки на підставі направлення на рейдову перевірку було проведено рейдову перевірку. При проведенні рейдової перевірки (перевірки на дорозі), було перевірено транспортний засіб марки VOLKSWAGEN, номерний знак НОМЕР_1 на предмет дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання внутрішніх перевезень вантажів.
За результатами перевірки було складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом № 006732 від 11.06.2025 року, в якому зафіксовано порушення вимог абз. 3. ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» під час надання послуг з перевезення вантажу, а саме: відсутня товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, індивідуальна контрольна книжка водія ,а бо копія графіку змінності водіїв, посвідчення водія відповідної категорії.
З відзиву на позов суд встановив, що водій невідомий , документ що посвідчує особу водія – невідомо, автомобіль належить автомобільному перевізнимку – ОСОБА_2 .
23.06.2025 року відповідачем направлено на адресу позивача повідомлення про дату і час розгляду справи про порушення абз. 3. ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», згідно зворотного повідомлення позивачем повідомлення про дату і час розгляду справи про порушення отримано 26.06.2025 року.
03.07.2025 року в.о. начальника Відділу державного нагляду (контролю) в Миколаївській області Державної служби України з безпеки на транспорті Р. Кіштулинець винесено Постанову №ПШ 051270 про застосування до ФОП ОСОБА_2 адміністративно-господарського штрафу у розмірі 17000,00 грн.
Позивач вважає постанову від 03.07.2025 року № 051270 протиправною, що стало підставою для звернення до суду.
Вирішуючи спір, суд враховує наступне:
Положенням про Державну службі України з безпеки на транспорті, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 року № 103 передбачено, що Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади. Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань: здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства на автомобільному транспорті, здійснює габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування; здійснює нарахування плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.
Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:
для автомобільного перевізника – документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;
для водія – посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.
В контексті належного установлення автомобільного перевізника, щодо якого проводиться перевірка, варто виходити з того, що у кожному такому випадку уповноважений контролюючий орган зобов`язаний встановити, а особа, транспортний засіб якої перевіряється, зобов`язана надати документи, які містять беззаперечну інформацію щодо предмета такої перевірки, зокрема інформацію про автомобільного перевізника.
Основну інформацію для притягнення особи до відповідальності, а також для можливого наступного оскарження особою дій Укртрансбезпеки, несуть саме ті документи, які особа (водій транспортного засобу або інша компетентна особа автомобільного перевізника) подає контролюючому органу в момент виявлення порушення та/або під час безпосереднього розгляду питання про притягнення до адміністративної відповідальності.
Згідно зі ст. 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.
Відповідно до ч. 1 ст. 29 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільним перевізником та автомобільним самозайнятим перевізником, які здійснюють перевезення пасажирів на договірних умовах, є суб`єкти господарювання, які відповідно до законодавства та одержаної ліцензії надають послуги за договором перевезення пасажирів транспортним засобом, що використовується ними на законних підставах.
Згідно зі ст. 33 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовується на законних підставах. Для виконання перевезень небезпечних вантажів автомобільний перевізник повинен одержати відповідну ліцензію.
Вимогами ст. 34 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачено, що автомобільний перевізник повинен, зокрема:
виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів;
забезпечувати умови праці та відпочинку водіїв згідно з вимогами законодавства;
забезпечувати безпеку дорожнього руху.
Закон України «Про автомобільний транспорт» регламентує також загальні положення щодо перевезення пасажирів (глава 7 цього Закону), загальні положення щодо перевезення вантажів (глава 8 цього Закону), положення про міжнародні перевезення пасажирів і вантажів (розділ ІV цього Закону).
Розділом V Закону України «Про автомобільний транспорт» визначено відповідальність перевізників за порушення законодавства про автомобільний транспорт.
Адміністративно-господарський штраф, передбачений статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» є за своєю суттю адміністративно-господарською санкцією. Так, приписами ст. 238 Господарського кодексу України передбачено, що за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб`єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб`єкта господарювання та ліквідацію його наслідків.
Відповідальність на підставі ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» при перевезенні вантажу покладається на перевізника.
Нормами пункту 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених Наказом Міністерства транспорту та зв`язку від 14.10.1997 року № 363, визначено:
перевізник – фізична або юридична особа, суб`єкт господарювання, який надає послуги з перевезень вантажів чи здійснює за власний кошт перевезення вантажів автомобільними транспортними засобами;
товарно-транспортна документація – комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюють облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу.
Застосовуючи ці приписи до обставин справи, суд зазначає наступне.
Незгода позивача з спірною постановою ґрунтується на тому, що він не виступав перевізником, а відтак, не повинен нести відповідальність за встановлені під час здійснення перевезення порушення. При цьому наявність таких порушень позивачем не заперечується.
До матеріалів справи позивачем не додано будь яких доказів , що ОСОБА_2 не виступала перевізником , що транспортний засіб марки VOLKSWAGEN, номерний знак НОМЕР_1 на час перевірки перебував у володінні та користуванні іншої особи. Відтак, позивач у спірних правовідносинах не довів суду , що він не має статусу автомобільного перевізника, та не може бути суб`єктом відповідальності.
Тобто, відповідальність за оскаржуваною постанововю застосована до власника, що відповідає вимогам ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».
Суд вважає посилання позивача на фотокопію першої сторінки індивідуальної контрольної книжки водія ОСОБА_3 , яку зі слів позивача було надано останнім для перевірки під час складання акту перевірки ОАР № 006732 від 11.06.2025 року і у якій зазначено перевізником ФОП ОСОБА_1 безпідставне , оскільки уданому документі перевізником також зазначено ФОП ОСОБА_1 . 
Зазначене дає підстави для висновку, що приймаючи спірне рішення суб`єкт владних повноважень дотримався вимог щодо його обґрунтованості, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення. автомобільного перевізника.
На підставі ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ч. 1 та 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи викладене, позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Керуючись ст.ст. 2, 19, 134, 139, 241 – 246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд – 
ВИРІШИВ:
У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Управління державного нагляду (контролю) у Миколаївській області (вул. Космонавтів, 61, м. Миколаїв, 54056, код ЄДРПОУ 39816845) про визнання протиправною та скасування постанови управління Укртрансбезпеки у Миколаївській області № ОПШ 051270 від 30.07.2025 року про накладення на ОСОБА_1 штрафу у розмірі 17000,00 грн – відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Повний текст рішення складено 16.02.2026 року. 

Суддя О.В. Малих