РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

02 квітня 2026 року 	м. Рівне	№460/12838/25	

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Поліщук О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання відмови протиправною, зобов`язання вчинення певних дій,

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі - відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (далі - відповідач-2), у якому просить суд: 
визнати протиправним та скасувати рішення відповідача-2 від 09.07.2025 № 172450010213, яким позивачу відмовлено в призначенні пенсії зі зменшенням пенсійного віку;
зобов`язати відповідача-1 призначити та виплачувати позивачу з 01.07.2025 пенсію зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".
СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЙ СТОРІН.
За змістом позовної заяви вимоги позивача ґрунтуються на тому, що в липні 2025 року він звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України за місцем проживання з заявою про призначення пенсії за віком із зниженням пенсійного віку на п`ять років відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Заява позивача за принципом екстериторіальності була скерована для розгляду по суті до відповідача-2. Відповідач-2 рішенням від 09.07.2025 № 172450010213 відмовив позивачу в призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного періоду проживання в зоні посиленого радіоекологічного контролю станом на 01.01.1993. Такі дії пенсійного органу позивач вважає протиправними, оскільки факт його проживання в зоні посиленого радіоекологічного контролю протягом необхідного періоду стверджується наявністю у нього посвідчення потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи та відповідною довідкою органу місцевого самоврядування. З наведених мотивів, просить позов задовольнити в повному обсязі.
19.08.2025 через відділ документального забезпечення (канцелярію) суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач -2 заперечує щодо задоволення позовних вимог та зазначає, що за наслідками опрацювання заяви позивача про призначення пенсії та доданих до неї документів встановлено, що період його проживання в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 становить 03 роки 02 місяці 04 дні при необхідних 4 роках. При цьому, до періодів проживання в зоні посиленого радіоекологічного контролю не зараховано період навчання з 01.09.1991 по 31.10.1994, оскільки позивач навчався в м. Рівне, та період проходження ним військової служби з 30.06.1989 по 23.04.1991. Наведеного, в силу вимог статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", недостатньо для набуття права на зниження пенсійного віку та, як наслідок, на дострокове призначення пенсії за віком. При цьому, відповідач наголошує, що вимоги позивача про зобов`язання призначити пенсію фактично є спонуканням суду перебрати на себе дискреційні повноваження пенсійного органу. Таким чином, відповідач стверджує, що у спірних правовідносинах він діяв у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, у зв`язку з чим просить відмовити в задоволенні позову повністю.
У встановлений судом строк відзив на позовну заяву відповідач-1 не надав, тому в силу вимог частини шостої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд вирішує справу за наявними матеріалами.
ЗАЯВИ, КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ. 
Інших заяв та клопотань, які мають значення для вирішення спору до суду не надходило.
ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ.
Ухвалою суду від 04.08.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Цією ж ухвалою витребувано у Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області належним чином засвідчені копії заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії від 01.07.2025 та усіх доданих до неї документів (матеріалів), за результатами розгляду яких прийнято спірне рішення про відмову в призначенні пенсії від 09.07.2025 № 172450010213.
15.08.2025 на виконання вимог ухвали суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області надійшли витребувані судом документи.
Відповідно до вимог частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ ТА ЗМІСТ ПРАВОВІДНОСИН.
Розглянувши матеріали, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, надавши оцінку всім аргументам учасників справи, судом встановлено наступне.
ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) має статус особи, що постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (4 категорії), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , виданим Рівненською обласною державною адміністрацією 01.07.1994.
01.07.2025 позивач звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України за місцем проживання із заявою про призначення пенсії за віком за нормами статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".
На підставі пункту 4.2 розділу IV Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, за принципом екстериторіальності заяву позивача про призначення пенсії від 01.07.2025 направлено для розгляду до відповідача-2.
09.07.2025 відповідачем-2 прийнято рішення № 172450010213, яким позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Підставою прийняття пенсійним органом такого рішення, як слідує з його змісту, слугувало те, що наданими позивачем документами підтверджено період проживання у зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01.01.1993 протягом 03 років 02 місяців 04 днів. Також в рішенні вказано, що до періодів проживання в зоні ЧАЕС не зараховано період навчання з 01.09.1991 по 31.10.1994, оскільки заявник навчався в м. Рівне, яке не відноситься до 4 категорії, та період проходження військової служби з 30.06.1989 по 23.04.1991. З огляду на вказане, в рішенні відповідач констатував відсутність підстав для призначення позивачу пенсії за віком із зниженням пенсійного віку на підставі статті 55 Законів України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у зв`язку з відсутністю необхідного періоду проживання на території зони посиленого радіоекологічного контролю станом на 01.01.1993.
Позивач, не погоджуючись з рішенням про відмову в призначенні пенсії та вважаючи таке рішення протиправним, звернувся до суду з цим позовом.
ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН ТА ВИСНОВКИ СУДУ.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Суд зауважує, що з огляду на предмет спору та зміст спірних правовідносин, ключовим питанням у цій справі є визначення наявності у позивача права на призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 5 років відповідно до вимог статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".
З 01.01.2004 набрав чинності Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV). Згідно з Преамбулою, цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
Статтею 26 Закону № 1058-IV визначено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 45 Закону № 1058-ІV, пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Водночас, Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 № 796-ХІІ (далі - Закон № 796-ХІІ) визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення.
Згідно з частиною першою статті 55 Закону № 796-XII, особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.
Пунктом 2 частини першої статті 55 Закону № 796-XII передбачено, що потерпілі від Чорнобильської катастрофи, зокрема, особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років мають право на зменшення пенсійного віку на 2 роки та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.
При цьому, пункт 2 частини першої статті 55 Закону № 796-XII містить примітку, згідно з якою початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період.
Відповідно до частини третьої статті 55 Закону № 796-XII, призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" і цього Закону.
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку про те, що умовою для виникнення в особи права на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до абзацу шостого пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-XII є факт проживання та (або) праці такої особи у зоні посиленого радіоекологічного контролю протягом чотирьох років до 01.01.1993.
Водночас, початкова величина зменшення пенсійного віку (2 роки) встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначеній зоні з моменту аварії (26.04.19686) по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період. Додатково такі особи мають право на зменшення пенсійного віку на 1 рік за 3 роки проживання, роботи на відповідній місцевості. При цьому, максимальна межа зниження пенсійного віку відповідно до положень абзацу шостого пункту 2 частини першої статті 55 Закону № 796-XII становить 5 років, незалежно від того застосовувалась початкова величина зменшення пенсійного віку до таких осіб чи ні.
Тотожна правова позиція щодо умов визначення наявності в особи права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на максимальну величину без застосування початкової величини (передбаченої приміткою до пункту 2 частини першої статті 55 Закону № 796-XII) висловлена Верховним Судом у постанові від 07.05.2024 у справі № 460/38580/22 (адміністративне провадження № К/990/634/24).
Водночас, суд відхиляє як безпідставне та таке, що не ґрунтується на приписах чинного законодавства, твердження позивача про наявність у нього права на зниження загального пенсійного віку на 5 років виключно у зв`язку з наявністю у нього посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 4), з огляду на наступне.
Відповідно до підпункту 7 пункту 2.1 Розділу Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин; далі - Порядок № 22-1), документами, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку потерпілим від Чорнобильської катастрофи є:
документи про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видані органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями), або довідка про евакуацію із зони відчуження у 1986 році, видана Волинською, Житомирською, Київською, Рівненською або Чернігівською облдержадміністраціями;
посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи - за наявності) (при призначенні пенсії згідно зі статтею 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи").
Отже, у разі звернення особи із заявою про призначення їй пенсії із застосуванням статті 55 Закону № 796-XII, для підтвердження права на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку заявником надається посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (особи, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, надають таке посвідчення за наявності) та довідка про період проживання (роботи) на цих територіях, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями).
На переконання суду, необхідність додаткового надання особою довідки про періоди проживання на території зони радіоактивного забруднення зумовлена наступним.
З аналізу змісту пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-XII слідує, що визначення загального показника (кількості років) зниження пенсійного віку залежить від двох обставин, а саме: 1) факту проживання (роботи) у відповідній зоні з моменту аварії (26.04.1986) по 31.07.1986 (незалежно від часу проживання (роботи) в цей період); 2) загальної кількості повних років проживання (роботи) у відповідній зоні.
Наприклад, якщо до особи не застосовується початкова величина зниження пенсійного віку, то проживання особи у зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01.01.1993 протягом чотирьох років свідчить про набуття нею права на зниження пенсійного віку на 1 рік (4 роки / 3 роки = 1 рік).
Так, 01.07.1994 позивачу було видане посвідчення серії НОМЕР_1 , згідно з яким позивач є громадянином, який постійно проживав на території зони посиленого радіоекологічного контролю у 1980-1993 роках. При цьому, бланк такого посвідчення містить застереження: "Затверджене постановою Кабінету Міністрів УРСР від 18 червня 1991 р. № 44".
На момент отримання позивачем вказаного посвідчення порядок їх видачі був затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 25.08.1992 № 501 "Про Порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі - Порядок № 501). Також, пунктом 2 вказаної Постанови було дозволено використовувати для видачі громадянам уже виготовлені бланки посвідчень (без вкладишів до них) за зразками, затвердженими постановою Кабінету Міністрів УРСР від 18.06.1991 № 44 "Про затвердження Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".
Відповідно до пункту 6 Порядку № 501 (в редакції, чинній на момент видачі позивачу посвідчення серії НОМЕР_2 від 28.12.1998), громадянам, які постійно проживають або постійно працюють на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали у цій зоні не менше чотирьох років, і віднесеним до категорії 4, видається посвідчення коричневого кольору, серія В.
Відтак, враховуючи, що приписи пункту 6 Порядку передбачали видачу посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 4) коричневого кольору, серія В лише одній категорії осіб, то суд погоджується з доводами позивача в частині того, що наявність у нього посвідчення серії НОМЕР_1 від 01.07.1994 може підтверджувати обставину щодо його проживання у зоні посиленого радіоекологічного контролю станом на 01.01.1993 не менше чотирьох років.
Разом з тим, таке посвідчення не містить відомостей про проживання (роботу) позивача у зоні посиленого радіоекологічного контролю у період з моменту аварії на Чорнобильській АЕС (26.04.1986) по 31.07.1986, а також про часові межі та загальну кількість років проживання (роботи) позивача у такій зоні. В свою чергу, Порядок № 501 не визначає такі обставини як умови для видачі посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 4.
Таким чином, суд приходить до висновку про те, що наявність у позивача лише посвідчення серії НОМЕР_1 від 01.07.1994 не може підтверджувати набуття ним права як на застосування початкової величини зниження пенсійного віку (2 роки), так і максимальної (5 років).
Тому, на переконання суду, Порядок № 22-1 і встановлює, що документами, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку потерпілим від Чорнобильської катастрофи є саме посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та документи про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видані органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями).
Як вказував суд раніше, зменшення пенсійного віку на 5 років відповідно до абзацу шостого пункту 2 частини першої статті 55 Закону № 796-ХІІ здійснюється з урахуванням двох самостійних умов:
1) початкова величина зниження пенсійного віку 2 роки встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зоні посиленого радіоекологічного контролю з моменту аварії (26.04.1986) по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період;
2) проживання щонайменше 4 роки станом на 01.01.1993 є умовою, яка встановлює додатково 1 рік зменшення пенсійного віку за 3 роки проживання, роботи.
Водночас, застосування як першої, так і другої умови, можливе у разі постійного проживання особи в зоні посиленого радіоекологічного контролю станом на 01.01.1993 щонайменше 4 років.
Згідно з наявною в матеріалах справи довідкою старостинського округу № 7 Березнівської міської ради Рівненського району Рівненської області від 10.03.2025 № 231, ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) дійсно з 07.06.1970 по 30.06.1989 та з 27.04.1991 по 10.03.2025 (дата видачі довідки) зареєстрований в с. Городище Безенівського району Рівненської області, яке до 01.01.2015 було включене в перелік радіоактивно забруднених територій внаслідок аварії на ЧАЕС (4 зона).
При цьому, в довідці міститься уточнення, що в погосподарській книзі № 10 за 1991-1995 роки є запис про навчання в м. Рівне педагогічний інститут, дата вибуття відсутня, дата прибуття – 1993 рік.
Село Городище Березнівського району Рівненської області відповідно до Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.1991 № 106, віднесене до зони посиленого радіоекологічного контролю.
Суд зауважує, що відповідно до наведених вище положень законодавства, підставою для призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку є належність особи до потерпілих від Чорнобильської катастрофи та факт проживання (роботи), а не реєстрації у зоні посиленого радіологічного контролю.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд, зокрема, у постановах від 29.01.2020 у справі № 572/245/17 (адміністративне провадження № К/9901/45843/18) та від 17.06.2020 у справі № 572/456/17 (адміністративне провадження № К/9901/22569/18, К/9901/22573/18).
Крім того, у постановах від 11.03.2024 у справі № 500/2422/23 (провадження № К/990/40765/23), від 19.09.2024 у справі № 460/23707/22 (адміністративне провадження № К/990/11776/23), від 02.10.2024 у справі № 500/551/23 (адміністративне провадження № К/990/28639/23) Верховний Суд також зазначив про те, що виникнення права на зниження пенсійного віку законодавець пов`язує із фактом фізичного перебування особи у зоні радіоактивного забруднення у зв`язку з постійним проживанням, або у зв`язку з роботою в такій місцевості. При цьому, зниження пенсійного віку залежить від рівня радіологічного забруднення місцевості та тривалості проживання (роботи) в ній особи.
Аналізуючи надані позивачем разом з заявою про призначення пенсії документи, суд констатує, що представленою довідкою від 10.03.2025 № 231 підтверджено період його проживання в зоні посиленого радіоекологічного контролю станом на 01.01.1993 протягом 03 років 06 місяців 10 днів (з 26.04.1986 по 30.06.1989 та з 27.04.1991 по 31.08.1991).
Водночас, щодо твердження позивача про те, що у період навчання в Рівненському державному педагогічному інституті він проживав в зоні посиленого радіоекологічного контролю та щодня їздив на навчання, то суд зазначає наступне.
До матеріалів справи долучена архівна довідка Рівненського державного гуманітарного університету від 17.03.2025 № 96-01/1-17, згідно з якою ОСОБА_1 дійсно навчався в Ровенському державному педагогічному інституті ім. Д.З. Мануїльського. Зокрема, вказано, що згідно з наказом від 02.08.1991 № 299-с позивача було зараховано студентом І курсу стаціонарної форми навчання педагогічного факультету по спеціальності "Педагогіка і методика початкового навчання, фізвиховання". Згідно з наказом від 04.11.1994 № 396-с позивача, студента 4 курсу факультету ПМІП спеціальності "Педагогіка і методика початкового навчання, фізвиховання" переведено на індивідуальний план навчання з 01.11.1995 по 15.05.1996. Також вказано, що правонаступником Ровенського державного педагогічного інституту ім. Д.З. Мануїльського є Рівненський державний гуманітарний університет. 
Крім того, позивачем до позовної заяви долучено заяви свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 24.07.2025, засвідчені приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Рівненської області Трембіцьким В.Я. та зареєстровані в реєстрі за №№ 757, 758, зі змісту яких слідує, що ОСОБА_1 дійсно навчався за денною формою навчання в Рівненському державному педагогічному інституті з 1991 по 1995 роки, а постійно проживав в с. Городище, Рівненського (Березнівського) району Рівненської області, яке відноситься до відповідної радіаційно-забрудненої території. Вказують, що їм відомо, що ОСОБА_1 в навчальні дні добирався до навчального закладу в м. Рівне, оскільки місця в гуртожитку не надавалися для студентів, які проживали не на великій відстані від м. Рівне, а іншого житла він не потребував. Крім того, він постійно перебував на літніх канікулах за місцем свого проживання в с. Городище Березнівського району Рівненської області.
Проте, суд зауважує, що навчання позивача в Ровенському державному педагогічному інституті ім. Д.З. Мануїльського (знаходився на чистій території) на денній формі навчання спростовує факт його постійного проживання (фізичного перебування особи) в зоні посиленого радіоекологічного контролю протягом відповідного періоду, оскільки за загальним правилом місце постійного проживання особи нерозривно пов`язане з місцем її постійного навчання або роботи.
Більше того, суд зауважує, що в матеріалах судової справи відсутні будь-які відомості щодо тривалості надання канікул, а також відсутні докази на підтвердження фактичності проживання позивача під час навчання, в тому числі в період канікул та вихідних, в зоні посиленого радіоекологічного контролю, в силу чого суд позбавлений можливості встановити дійсний час фактичного проживання позивача в зоні посиленого радіоекологічного контролю станом на 01.01.1993 за період його навчання в Ровенському державному педагогічному інституту ім. Д.З. Мануїльського.
Відтак, суд відхиляє ці доводи як безпідставні та необгрунтовані, оскільки в ході судового розгляду позивач не надав, а суд не здобув, жодних доказів на підтвердження обставин щодо проживання (фізичного перебування) позивача в зоні посиленого радіоекологічного контролю під час навчання, канікул та вихідних за період з 01.09.1991 по 31.10.1994, а також щодо їх тривалості.
Також суд зауважує, що долучені заяви свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 24.07.2025 з огляду на дату їх видачі не були предметом розгляду відповідачем-2, а тому не можуть вказувати на протиправність прийнятого ним рішення.
Щодо періоду проходження військової служби з 30.06.1989 по 23.04.1991, то звертає увагу на таке.
Судом встановлено, що у період з 30.06.1989 по 23.04.1991 позивач проходив службу в лавах радянської армії, через що був відсутній за місцем постійного проживання та реєстрації, що підтверджується військовим квитком серії НОМЕР_3 та не заперечується позивачем. 
Більше того, спірний період не охоплений довідкою від 10.03.2025 № 231.
Відтак, відповідний період військової служби не підлягає зарахуванню до часу постійного проживання на забрудненій території з огляду на те, що позивач не підтвердив проходження військової служби на забрудненій території.
Будь-яких інших належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження обставин щодо проживання в зоні посиленого радіоекологічного контролю протягом періоду, неохопленого довідкою від 10.03.2025 № 231, сторонами в ході судового розгляду не надано та судом не здобуто.
Таким чином, в ході розгляду справи суд встановив, що станом на 01.01.1993 позивач прожив на території зони посиленого радіоекологічного контролю менше чотирьох років, а саме 03 роки 06 місяців 10 днів (з 26.04.1986 по 30.06.1989 та з 27.04.1991 по 31.08.1991), тому з урахуванням приписів статті 55 Закону № 796-XII він не набув права на призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку.
Відповідні мотиви були покладені відповідачем-2 в основу рішення від 09.07.2025 № 172450010213 про відмову у призначенні пенсії (на підставі статті 55 Закону 796-ХІІ), у зв`язку з чим таке рішення є обґрунтованим та правомірними.
Частинами першою, другою статті 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
За приписами частини першої та другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності його дій та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, що встановлені у справі обставини спростовують позицію позивача, покладену в основу позовних вимог, а тому в задоволенні позовної заяви слід відмовити повністю.
РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ.
Підстави для вирішення судом питання про розподіл судових витрат між сторонами у відповідності до статті 139 КАС України відсутні.
Керуючись статтями 241-246, 255, 263, 295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :
В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання відмови протиправною, зобов`язання вчинення певних дій, - відмовити повністю. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Повний текст рішення складений 02.04.2026. 
Учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; код ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_4 ); 
відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. Олександра Борисенка, буд. 7, м. Рівне, Рівненська обл., 33028; код ЄДРПОУ/РНОКПП 21084076);
відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (площа Народна, буд. 4, м. Ужгород, Закарпатська обл., 88008).

Суддя       Ольга ПОЛІЩУК