ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2026 року 
м. Київ

справа №620/10982/23
адміністративне провадження № К/990/11875/24 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Мельник-Томенко Ж.М., 
суддів - Желєзного І.В., 
Загороднюка А.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу 
за касаційною скаргою Національного антикорупційного бюро України 
на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 11.09.2023 (головуючий суддя - Житняк Л.О.)
та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 13.03.2024 (головуючий суддя - Коротких А.Ю., судді - Сорочко Є.О., Чаку Є.В.)
у справі № 620/10982/23
за позовом ОСОБА_1 
до Національного антикорупційного бюро України
про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, 

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування
1. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Національного антикорупційного бюро України, в якому просив:
- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у здійсненні нарахування та виплати грошової допомоги у розмірі 50 відсотків місячного розміру оплати праці (грошового забезпечення) за 7 повних календарних років служби в Національному антикорупційному бюро України;
- зобов`язати відповідача здійснити нарахування та виплатити позивачу грошову допомогу у розмірі 50 відсотків місячного розміру оплати праці (грошового забезпечення) за 7 повних календарних років служби в Національному антикорупційному бюро України.
2. На обґрунтування позовних вимог позивач указує, що при звільненні зі служби в Національному антикорупційному бюро України позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату, передбаченої частиною другою статті 22 Закону України «Про Національне антикорупційне бюро України» та статті 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», грошової допомоги у розмірі 50 відсотків місячного розміру оплати праці (грошового забезпечення) за 7 повних календарних років служби. Відповідач листом повідомив позивача, що йому, як працівнику, який проходив службу на посадах начальницького складу з 04.01.2016 по 29.06.2023, було нараховано та виплачено грошову допомогу за 6 повних календарних років служби, що відповідає проміжку часу з 01.01.2017 по 31.12.2022. Позивач вважає, що тим самим відповідач відмовив по суті у виплаті позивачу грошової допомоги у розмірі 50 відсотків місячного розміру оплати праці (грошового забезпечення) за 7 повних календарних років служби. Такі дії відповідача позивач вважає протиправними, оскільки за позицією позивача, відповідач неправильно трактує поняття «повний календарний рік служби» та помилково вважає, що такий є проміжком часу з 01.01.2017 по 31.12.2022. 
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
3. Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 11.09.2023, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 13.03.2024, позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправними дії Національного антикорупційного бюро України щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової допомоги у розмірі 50 відсотків місячного розміру оплати праці (грошового забезпечення) за 6 повних календарних років служби в Національному антикорупційному бюро України. Зобов`язано Національне антикорупційне бюро України здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 грошової допомогу у розмірі 50 відсотків місячного розміру оплати праці (грошового забезпечення) за 7 (сім) повних календарних років служби в Національному антикорупційному бюро України, з урахуванням виплачених сум.
4. При ухваленні рішень суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що весь період служби в Національному антикорупційному бюро України є строком календарної служби, який використовується при визначенні розміру одноразової грошової допомоги. Суди вказали на помилковість доводів відповідача щодо застосування поняття календарний рік, оскільки вважали, що у спірних правовідносинах належить застосовувати поняття повний календарний рік служби. У підсумку, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що строк календарної служби позивача у Національному антикорупційному бюро України складає 07 років 05 місяців 26 днів, а тому дії відповідача щодо нарахування одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 6 повних календарних років служби є протиправними. 
Короткий зміст касаційної скарги та її обґрунтування
5. Не погодившись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить рішення судів попередніх інстанцій скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 . 
6. Підстави, на яких подана касаційна скарга, скаржник вказує пункт 3 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України. Обґрунтовуючи посилання на указану норму процесуального закону, відповідач зазначає про відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування приписів частини другої статті 22 Закону України «Про Національне антикорупційне бюро України» та статті 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» у подібних правовідносинах. 
7. На обґрунтування вимог касаційної скарги відповідач зазначає, що суди попередніх інстанцій помилково ототожнили терміни «повний календарний рік» та «вислуги років». Скаржник зауважує, що стаття 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» розмежовує указані поняття. За позицією відповідача, термін «повний календарний рік» застосовується виключно у аспекті виплати грошової допомоги відповідно до частини другої статті 22 Закону України «Про Національне антикорупційне бюро України», статті 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Аналізуючи норми Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» скаржник висновує, що термін «вислуга років» має своє застосування виключно у межах пенсійних правовідносин, має правове значення під час призначення та перерахунку пенсій, проте не може стосуватися виплати спірної грошової допомоги. На переконання скаржника, з огляду на неврегульованість спеціальним законодавством поняття «повний календарний рік служби», слід керуватися загальним розумінням календарного року, тобто проміжок часу з 01 січня по 31 грудня. 
8. Також у доводах касаційної скарги відповідач висловлює незгоду з присудженими на користь позивача судовими витратами. Указує на неврахування судами критеріїв співмірності таких витрат складності справи, обсягу наданих послуг, витраченого часу. 
Позиція інших учасників справи
9. У відзиві на касаційну скаргу позивач з доводами та вимогами скаржника не погоджується, просить касаційну скаргу Національного антикорупційного бюро України залишити без задоволення, оскаржувані судові рішення - без змін. 
Рух касаційної скарги
10. Ухвалою Верховного Суду від 01.04.2024 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Національного антикорупційного бюро України. 
11. Ухвалою Верховного Суду від 18.03.2026 справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.
12. Розпорядженням заступника керівника Апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від 18.03.2026 № 329/0/78-26 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 620/10982/23 у зв`язку з обранням до Великої Палати Верховного Суду судді Мартинюк Н.М.
13. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.03.2026 визначено склад колегії суддів, а саме: головуючий суддя - Мельник-Томенко Ж.М., суддів: Желєзного І.В., Загороднюка А.Г. для розгляду судової справи № 620/10982/23.
Установлені судами попередніх інстанцій обставини справи 
14. ОСОБА_1 проходив службу на посадах начальницького складу Національного антикорупційного бюро України з 04.01.2016 по 29.06.2023. 
15. Наказом Національного антикорупційного бюро України від 26.06.2023 № 435-онс-ДСК ОСОБА_1 звільнено зі служби в Національному антикорупційному бюро України. 
16. Відповідно до грошового атестату від 29.06.2023 №1 9/2023 та повідомлення при звільненні зі служби позивачу виплачено грошову допомогу за 6 (шість) повних календарних років служби у розмірі 50 (п`ятдесят) відсотків місячного розміру грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби у сумі 337 653, 00 грн.
17. 28.06.2023 позивач звернувся до Директора Національного антикорупційного бюро України із заявою, в якій просив здійснити виплату відповідно до частини другої статті 22 Закону України «Про Національне антикорупційне бюро України» за усі календарні роки служби (сім років) та нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу, передбачену статтею 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». 
18. Національне антикорупційне бюро України листом від 03.07.2023 № 10-188/20193 у відповідь на заяву ОСОБА_1 повідомлено останнього, що при звільненні ОСОБА_1 виплачено грошову допомогу за 6 (шість) повних календарних років служби у розмірі 50 відсотків місячного розміру грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за період служби в Національному антикорупційному бюро України з 04.01.2016 по 29.06.2023. У цьому листі Національне антикорупційне бюро України звернуло увагу, що при нарахуванні такої грошової допомоги керувалося висновком Верховного Суду України, який викладено у постанові від 16.04.2013 у справі № 21-94а13, відповідно до якого календарний рік - це проміжок часу з 1 січня по 31 грудня, який триває 365 або 366 (у високосному році) календарних днів. Роз`яснено ОСОБА_1 , що йому, як працівнику, який проходив службу на посадах начальницького складу з 04.01.2016 по 29.06.2023, нараховано та виплачено грошову допомогу за 6 (шість) повних календарних років службі, що відповідає проміжку часу з 01.01.2017 по 31.12.2022. 
19. Щодо нарахування та виплати одноразової грошової допомоги, передбаченої частиною першою статті 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», про яку клопотав позивач у заяві від 28.06.2023, Національне антикорупційне бюро України повідомило позивача про те, що указана норма не може бути застосована до ОСОБА_1 , оскільки останній вже звільнений зі служби. Також зауважено, що «одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби», яка передбачена статтею 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та «грошова допомога у розмірі 50 відсотків місячного розміру оплати праці (грошового забезпечення) за кожний повний календарний рік служби», яка передбачена статтею 22 Закону України «Про Національне антикорупційне бюро України», за своєю природою є аналогічними видами грошової допомоги. Норми Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» передбачають виплату одноразової грошової допомоги особам начальницького складу за наявності в них необхідної вислуги років, тоді як норми Закону України «Про Національне антикорупційне бюро України» не встановлюють таких вимог. Як указало Національне антикорупційне бюро України у листі, між нормами зазначених законів України існують суперечності щодо реалізації права особи начальницького складу на отримання одноразової допомоги. Тому Національним антикорупційним бюро України застосовано норми Закону України «Про Національне антикорупційне бюро України», які є спеціальними та покращують становище осіб начальницького складу на отримання такої допомоги. 
20. Позивач, вважаючи протиправними дії відповідача щодо не здійснення виплати грошової допомоги у розмірі 50 відсотків місячного розміру оплати праці (грошового забезпечення) за 7 (сім) повних календарних років служби, звернувся до суду з цим позовом. 
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ 
Релевантні джерела права й акти їх застосування (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин)
21. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
22. Правові основи організації та діяльності Національного антикорупційного бюро України визначає Закон України «Про Національне антикорупційне бюро України». 
23. Відповідно до частини першої статті 22 Закону України «Про Національне антикорупційне бюро України» держава забезпечує соціальний захист працівників Національного бюро відповідно до Конституції України, цього Закону та інших актів законодавства.
24. За приписами частини другої статті 22 Закону України «Про Національне антикорупційне бюро України» особам начальницького складу Національного бюро при звільненні із служби за віком, після закінчення строку договору (контракту), за станом здоров`я, у зв`язку із скороченням штатів або з організаційними заходами в разі неможливості використання на службі виплачується грошова допомога у розмірі 50 відсотків місячного розміру оплати праці (грошового забезпечення) за кожний повний календарний рік служби. Особам начальницького складу Національного бюро, звільненим із служби через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, виплачується грошова допомога у розмірі 25 відсотків місячного розміру оплати праці (грошового забезпечення) за кожний повний календарний рік служби. Особам начальницького складу Національного бюро, звільненим з роботи за службовою невідповідністю, у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, грошова допомога не виплачується.
25. Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Бюро економічної безпеки України чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.
26. Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом та звільняються зі служби за станом здоров`я, працівникам міліції (особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), які на момент опублікування Закону України «Про Національну поліцію» проходили службу в органах внутрішніх справ, мали календарну вислугу не менше п`яти років і до 7 листопада 2015 року були звільнені із служби в органах внутрішніх справ незалежно від підстав звільнення та продовжили роботу в Міністерстві внутрішніх справ або Національній поліції (їхніх територіальних органах, закладах і установах) на посадах, що заміщуються державними службовцями відповідно до Закону України «Про державну службу», а в навчальних, медичних закладах та науково-дослідних установах - на будь-яких посадах, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення зі служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, на підставах, визначених пунктом 1 частини другої статті 36 Закону України «Про розвідку», а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 16 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.
Оцінка висновків судів, рішення яких переглядаються, та аргументів учасників справи
27. За правилами частини першої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
28. Надаючи оцінку оскаржуваним судовим рішенням у межах доводів касаційної скарги за правилами статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд виходить із такого.
29. Спірні правовідносини у цій справі виникли з приводу правомірності дій відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу грошової допомоги у розмірі 50 відсотків місячного розміру оплати праці (грошового забезпечення) за 7 повних календарних років служби в Національному антикорупційному бюро України. За встановлених обставин у цій справі, відповідач при звільненні позивача зі служби виплатив останньому грошову допомогу за 6 (шість) повних календарних років служби у розмірі 50 відсотків місячного розміру грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. 
30. Суди попередніх інстанцій, з посиланням на положення постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», крім військовослужбовців строкової служби і членів їх сімей та прирівняних до них осіб» (далі - Постанова № 393) дійшли висновку, що весь період служби позивача в Національному антикорупційному бюро України є строком календарної служби, який використовується при визначенні розміру одноразової грошової допомоги. 
31. На противагу таким висновкам відповідач наполягає, що при застосуванні терміну «повний календарний рік служби» слід керуватися загальним розумінням календарного року, тобто проміжком часу з 1 січня по 31 грудня, а тому повний календарний рік служби у спірних правовідносинах обраховується з 01.01.2017. 
32. Отже, ключовим питанням при вирішенні цього спору є розуміння та застосування терміну «повний календарний рік служби». 
33. Так, аналіз частин першої та другої статті 22 Закону України «Про Національне антикорупційне бюро України» дає підстави для висновку, що грошова допомога, яка означена в указаній нормі, є соціальною гарантією працівника Національного антикорупційного бюро України. Право на виплату такої виникає при звільненні зі служби, зокрема, за станом здоров`я. Розмір такої грошової допомоги становить 50 відсотків місячного розміру оплати праці (грошового забезпечення) за кожний повний календарний рік служби. 
34. В свою чергу, аналізуючи положення статті 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», можемо дійти висновку, що одноразова грошова допомога, про яку йдеться у цій нормі є загальною державною гарантією, зокрема, для осіб начальницького і рядового складу, які мають право на пенсію за Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та звільняються зі служби. Тобто, виплата одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби, яка визначена у статті 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», пов`язана саме з пенсійним законодавством. 
35. Отже, є підстави стверджувати, що грошова допомога, яка визначена частиною другою статті 22 Закону України «Про Національне антикорупційне бюро України» та частиною першою статті 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» є різними видами соціального забезпечення.
36. Оскільки вимоги позивача стосуються незгоди з відмовою відповідача здійснити виплату грошової допомоги у розмірі 50 відсотків місячного розміру грошового забезпечення за 7 (сім) повних календарних років, тобто направлені на отримання соціальної гарантії за період проходження служби в Національному антикорупційному бюро України, спірні правовідносини регулюються Законом України «Про Національне антикорупційне бюро України». 
37. Нагадаємо, що за правилами частини другої статті 22 Закону України «Про Національне антикорупційне бюро України» особам начальницького складу Національного бюро при звільненні із служби за станом здоров`я виплачується грошова допомога у розмірі 50 відсотків місячного розміру оплати праці (грошового забезпечення) за кожний повний календарний рік служби.
38. За обставинами цієї справи позивач проходив службу на посадах начальницького складу Національного антикорупційного бюро України з 04.01.2016 по 29.06.2023.
39. Зміст оскаржуваних судових рішень дає підстави вважати, що суди попередніх інстанцій вважали, що у спірних правовідносинах повний календарний рік служби має обчислюватися з дня призначення позивача на відповідну посаду. 
40. До таких висновків суди попередніх інстанцій дійшли на підставі норм абзацу третього пункту 1 та абзацу восьмого пункту 10 Постанови № 393. 
41. Водночас Верховний Суд зауважує, що Постанова № 393 прийнята відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ». 
42. Відповідно норми законодавства, якими урегульовано питання щодо пенсійного забезпечення, не є релевантними при вирішенні спірних правовідносин, тому посилання судів попередніх інстанцій на Постанову № 393 є помилковим. 
43. Так, визначаючись щодо правильного застосування терміну «повний календарний рік служби», який наведено у спеціальній нормі, частині другій статті 22 Закону України «Про Національне антикорупційне бюро України», Верховний Суд зазначає, що приписи цього закону не містять визначення поняття «повний календарний рік служби». 
44. Рік - це одиниця вимірювання часу, що дорівнює 12 місяцям або 365 календарним дням (у високосному році - 366 дням). 
45. Безспірним є те, що служба в Національному антикорупційному бюро України починається саме з дати призначення на посаду. 
46. У частині другій статті 22 Закону України «Про Національне антикорупційне бюро України» використано формулювання саме «повний календарний рік служби». Сам законодавець у наведеній нормі передбачив не «календарний рік», а саме «рік служби». 
47. Отже, Верховний Суд приходить до висновку, що календарний рік служби - це період служби, який складається з повної кількості календарних днів відповідного періоду. 
48. Таким чином, у спірних правовідносинах повним календарним роком служби позивача слід вважати весь період служби позивача у Національному антикорупційному бюро України з дня призначення ОСОБА_1 на посаду. 
49. За наведених обставин, висновок судів попередніх інстанцій щодо права позивача на отримання грошової допомоги у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 7 повних календарних років служби є правильним. 
50. Посилання скаржника на приписи статті 49-5 Кодексу законів про працю України, яка містить термін за звітний період (календарний рік), що визначається за даними відповідної статистичної звітності, є помилковим, оскільки указана норма регулює особливості застосування спрощеного режиму регулювання трудових відносин та не поширюється на спірні правовідносини. 
51. Крім того, судами правильно відхилено посилання відповідача на висновок Верховного Суду України, який викладено у постанові від 16.04.2013 у справі № 21-94а13 щодо розуміння поняття «календарний рік», оскільки такий висловлено у податкових правовідносин. 
52. Надаючи оцінку доводам касаційної скарги відповідача щодо порушення судами норм процесуального права в частині стягнення витрат на правову допомогу, Верховний Суд зазначає таке. 
53. Відповідно до статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
54. Питання, пов`язані із визначенням розміру витрат на правничу допомогу, унормовані статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України.
55. Відповідно до частин першої та другої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
56. Згідно з частиною третьою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
57. Частиною четвертою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
58. Частина п`ята статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
59. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України). 
60. За правилами частини сьомої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
61. Відповідно до частини сьомої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
62. Згідно з частиною дев`ятою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
63. Велика Палата Верховного Суду, зокрема у постановах від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16, від 18.01.2024 у справі № 9901/459/21 вказала, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані відповідні договори про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
64. На підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції представником позивача надано до суду договір № б/н про надання професійної правничої допомоги від 29.06.2023, протокол погодження договірної ціни від 29.06.2033, акт про прийняття-передачі наданих послуг від 26.07.2023, квитанцію до прибуткового касового ордеру № 39 від 26.07.2023.
65. У відзиві на позовну заяву відповідач заперечував щодо судових витрат, вважав, що сума витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 15000 грн, яка заявлена позивачем, не відповідає критеріям обґрунтованості, розумності їх розміру, складності справи, обсягу наданих послуг. 
66. Суд першої інстанції погодився з позицією відповідача з неспівмірністю понесених позивачем витрат з реальною складністю справи та реальним часом, необхідним для надання правової допомоги, з огляду на що вважав обґрунтованим і пропорційним до предмету спору належним до стягнення з відповідача суми витрат на правничу допомогу у розмірі 5000 грн. 
67. Доводи скаржника щодо незгоди з рішенням суду першої інстанції в цій частині зводяться до того, що суд першої інстанції не надав детальної оцінки тому, що ця справа є справою незначної складності, справа не вимагає аналізу великого обсягу законодавства та судової практики, час витрачений на послугу «опрацювання наданої документації» є явно завищеним. 
68. Водночас матеріалами справи підтверджується, що судом першої інстанції надано оцінку таким доводам відповідача, враховано, що справа, яка розглядається, є справою незначної складності, розглядається у порядку спрощеного позовного провадження та не потребує вирішення виключної правової проблеми, не вимагає аналізу великого обсягу законодавства та судової практики. Також суд першої інстанції вважав, що витрачений адвокатом час є завищеним; розмір витраченого часу на вивчення і аналіз правозастосовної практики, оскільки позовна заява таких посилань не містить.
69. Отже, суд першої інстанції належно оцінив та врахував доводи відповідача щодо неспівмірності витрат, що у підсумку стало підставою для зменшення судом першої інстанції суми судових витрат, заявлених позивачем. 
70. Враховуючи наведене, посилання скаржника на порушення судом першої інстанції норм процесуального права не знайшли свого підтвердження при касаційному перегляді справи. 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 
71. Відповідно до частини першої статті 351 Кодексу адміністративного судочинства України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.
72. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин (частина четверта статті 351 Кодексу адміністративного судочинства України). 
73. Переглянувши судові рішення в межах доводів касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіривши повноту встановлення судами фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку, що при ухваленні рішень, суди попередніх інстанцій допустили неправильне застосування норм матеріального права, а саме: застосували до спірних правовідносин приписи Постанови № 393, які не підлягають застосуванню до спірних правовідносин. За таких обставин рішення судів попередніх інстанцій підлягають зміні лише в частині виключення із мотивувальних частин рішень посилання на Постанову № 393. 
Керуючись статтями 327, 341, 345, 349, 351, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Національного антикорупційного бюро України задовольнити частково.
2. Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 11.09.2023 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 13.03.2024 у справі № 620/10982/23 змінити у мотивувальній частині шляхом виключення посилань на норми постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», крім військовослужбовців строкової служби і членів їх сімей та прирівняних до них осіб». 
3. В іншій частині рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 11.09.2023 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 13.03.2024 у справі № 620/10982/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Ж. М. Мельник-Томенко 

Судді І.В. Желєзний 

А.Г. Загороднюк