П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 400/5703/25	

Категорія: 106030200	Головуючий у суді І інстанції: Брагар В. С. час і місце ухвалення: письмове провадження, м. Миколаїв 	

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача	Семенюка Г.В.	
суддів: 	Федусика А.Г.	
 	Шляхтицького О.І.	

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні П`ятого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 14 жовтня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії

в с т а н о в и В:

У червні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просила:
- визнати протиправною бездіяльність щодо не нарахування та невиплати за період з 01.01.2020 по 19.05.2023 грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України “Про Державний бюджет України на 2020 рік” станом на 01.01.2020 р., Законом України “Про Державний бюджет України на 2021 рік” станом на 01.01.2021 р., Законом України “Про Державний бюджет України на 2022 рік” станом на 01.01.2022 р. та Законом України “Про Державний бюджет України на 2023 рік” станом на 01.01.2023 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб” від 30.08.17 р. № 704;
- зобов`язати провести за період з 01.01.2020 по 19.05.2023 нарахування та виплату грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України “Про Державний бюджет України на 2020 рік” станом на 01.01.2020 р., Законом України “Про Державний бюджет України на 2021 рік” станом на 01.01.2021 р., Законом України “Про Державний бюджет України на 2022 рік” станом на 01.01.2022 р. та Законом України “Про Державний бюджет України на 2023 рік” станом на 01.01.2023 р., з урахуванням раніше проведених виплат, компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44 (далі – Порядок №44);
- визнати протиправною бездіяльність щодо не нарахування та невиплати грошової допомоги на оздоровлення при наданні щорічної основної відпустки за 2020, 2021, 2022, 2023 роки, виходячи з розміру грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.17 р. № 704;
- зобов`язати провести нарахування та виплату грошової допомоги на оздоровлення при наданні щорічної основної відпустки за 2020, 2021, 2022, 2023 роки у розмірі місячного грошового забезпечення, з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України “Про Державний бюджет України на 2020 рік” станом на 01.01.2020 р., Законом України “Про Державний бюджет України на 2021 рік” станом на 01.01.2021 р., Законом України “Про Державний бюджет України на 2022 рік” станом на 01.01.2022 р. та Законом України “Про Державний бюджет України на 2023 рік” станом на 01.01.2023 р., з урахуванням раніше проведених виплат, компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку № 44;
- визнати протиправною бездіяльність щодо не нарахування та невиплати матеріальної допомоги для вирішення соціально – побутових питань за 2020, 2021, 2022, 2023 роки у розмірі місячного грошового забезпечення, виходячи з розміру грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.17 р. № 704;
- зобов`язати провести нарахування та виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально – побутових питань за 2020, 2021, 2022, 2023 роки у розмірі місячного грошового забезпечення, з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України “Про Державний бюджет України на 2020 рік” станом на 01.01.2020 р., Законом України “Про Державний бюджет України на 2021 рік” станом на 01.01.2021 р., Законом України “Про Державний бюджет України на 2022 рік” станом на 01.01.2022 р. та Законом України “Про Державний бюджет України на 2023 рік” станом на 01.01.2023 р., з урахуванням раніше проведених виплат, компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку № 44;
- визнати протиправною бездіяльність щодо неврахування під час складання грошового атестату розміру грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.17 р. № 704, за період з 01.01.2020 по 19.05.2023;
- зобов`язати виготовити та направити новий грошовий атестат виходячи з розміру грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.17 р. № 704, за період з 01.01.2020 по 19.05.2023;
- визнати протиправною бездіяльність щодо неврахування під час складання довідки про щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії за останні 24 календарні дні підряд перед місяцем звільнення, що подається для призначення пенсії відповідно до Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”, розміру грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб” від 30.08.17 р. № 704, за період з 01.01.2020 по 19.05.2023;
- зобов`язати виготовити та направити нову довідку про щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії за останні 24 календарні дні підряд перед місяцем звільнення, що подається для призначення пенсії відповідно до Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”, розміру грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб” від 30.08.17 р. № 704, за період з 01.01.2020 по 19.05.2023.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивачка зазначила, що вона проходила військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 з 31.01.2005 по 30.04.2025.
У день виключення позивачки зі списків особового складу їй не виплачено усі належні види грошового забезпечення у повному обсязі.
Так, позивачка встановила, що Військова частина НОМЕР_1 протиправно не виплачувала грошове забезпечення за період з 01.01.2020 по 19.05.2023, грошову допомогу на оздоровлення при наданні щорічної основної відпустки за 2020-2023 роки та матеріальну допомогу для вирішення соціально – побутових питань за 2020-2023 роки із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01 січня календарного року.
ОСОБА_1 пояснює, що постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року по справі № 826/6453/18, визнано протиправним та скасовано п. 6 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 року № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» та починаючи з 29 січня 2020 року відновлено дію п. 4 Постанови № 704 у редакції, яка передбачає використання розрахункової величини, яка дорівнює розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року).
Зазначена норма передбачає, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями визначаються, як правило, виходячи із розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року.
Також позивачка вважає, що нарахування та виплата перерахованого за спірний період грошового забезпечення має бути проведено відповідачем із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку №44 та компенсацією втрати частини доходів.
Таким чином, позивачка вважає, що Військова частина НОМЕР_2 повинна здійснити перерахунок та виплатити грошове забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням виходячи з розміру грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, грошову допомогу на оздоровлення за 2020 piк, 2021 piк, 2022 piк, 2023 piк у розмірі місячного грошового забезпечення, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2020 piк, 2021 piк, 2022 рік, 2023 piк у розмiрi мiсячного грошового забезпечення, якi визначенi шляхом множення розмiру прожиткового мінімуму для працездатних осiб, встановленого Законом на l сiчня 2020 року, на l сiчня 2021 року, на l сiчня 2022 року, на 1 сiчня 2023 року, на вiдповiдний тарифний коефiцієнт згiдно з додатками до постанови Кабiненy Міністрів України вiд 30.08.2017 №704, та виготовити і направити їй новий грошовий атестат та нові довiдки про щомiсячнi додатковi види грошового забезпечення (надбавки, доплати, пiдвищення) та премiї за ocтанні 24 календарнi мiсяцi служби пiдряд перед мiсяцем звiльнення, що подається для призначення пенсiї виходячи з розмiру грошового забезпечення з урахуванням розмiрiв посадового окладу та окладу за вiйськовим званням, якi визначаються шляхом множення розмiру прожиткового мінімуму для працездатних осiб, встановленого Законом на l сiчня 2020 року, на 1 сiчня 2021 року, на l сiчня 2022 року, на 1 сiчня 2023 року на вiдповiдний тарифний коефiцiєнт згiдно з додатками до постанови Кабiнету Miністрів України вiд 30.08.2017 №704.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 14 жовтня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Суд визнав протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 за період з 01.01.2020 по 19.05.2023 включно грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України “Про Державний бюджет України на 2020 рік” станом на 01.01.2020 р., Законом України “Про Державний бюджет України на 2021 рік” станом на 01.01.2021 р., Законом України “Про Державний бюджет України на 2022 рік” станом на 01.01.2022 р. та Законом України “Про Державний бюджет України на 2023 рік” станом на 01.01.2023 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб” від 30.08.17 р. № 704.
Зобов`язав Військову частину НОМЕР_1 провести ОСОБА_1 за період з 01.01.2020 по 19.05.2023 включно грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України “Про Державний бюджет України на 2020 рік” станом на 01.01.2020 р., Законом України “Про Державний бюджет України на 2021 рік” станом на 01.01.2021 р., Законом України “Про Державний бюджет України на 2022 рік” станом на 01.01.2022 р. та Законом України “Про Державний бюджет України на 2023 рік” станом на 01.01.2023 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб” від 30.08.17 р. № 704, з урахуванням раніше проведених виплат.
Визнав протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення при наданні щорічної основної відпустки за 2020 та 2023 роки, виходячи з розміру грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб” від 30.08.17 р. № 704.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 провести нарахування та виплату ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення при наданні щорічної основної відпустки за 2020 та 2023 роки, виходячи з розміру грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України “Про Державний бюджет України на 2020 рік” станом на 01.01.2020 р., Законом України “Про Державний бюджет України на 2023 рік” станом на 01.01.2023 р. відповідно, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб” від 30.08.17 р. № 704, з урахуванням раніше проведених виплат.
Визнав протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020 та 2021 роки, виходячи з розміру одного окладу за військовим званням, який визначається шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України “Про Державний бюджет України на 2020 рік” на 1 січня 2020 року та Законом України “Про Державний бюджет України на 2021 рік” на 1 січня 2021 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб” від 30.08.2017 року № 704.
Зобов`язав Військову частину НОМЕР_1 провести нарахування та виплатити ОСОБА_1 матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2020 та 2021 роки, виходячи з розміру одного окладу за військовим званням, який визначається шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України “Про Державний бюджет України на 2020 рік” на 1 січня 2020 року та Законом України “Про Державний бюджет України на 2021 рік” на 1 січня 2021 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року № 704 “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб”, з урахуванням раніше проведених виплат. 
У задоволенні решти позовних вимог суд відмовив.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, в частині відмови в задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду у відповідній частині та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.
Зміст та мотиви апеляційної скарги відтворюють зміст та мотиви викладені в позовній заяві.

Відповідач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України, справу судом апеляційної інстанції розглянуто в порядку письмового провадження, оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 проходила військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 у період з 31.01.2005 по 30.04.2025.
Станом на день прийняття наказу про виключення зі списків особового складу відповідач не провів з позивачкою розрахунків щодо: виплати грошового забезпечення за період з 01.01.2020 по 19.05.2023 із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи за відповідним законом України про державний бюджет України станом на 1 січня відповідного календарного року, а також грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально – побутових питань за 2020-2023 роки.
30.04.2025 ОСОБА_1 звернулась до командира Військової частини НОМЕР_1 щодо проведення вказаного вище розрахунку з нею.
Однак, Військова частина НОМЕР_1 відповідь на її заяву не надала.
Вважаючи таку бездіяльність відповідача протиправною, позивачка звернулася до суду з даним позовом.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції, керуючись практикою Верховного Суду, виходив із того, що з 01.01.2020 положення пункту 4 Постанови № 704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення посадових окладів, розрахованих згідно з Постановою № 704 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року не відповідає правовим актам вищої юридичної сили, згідно із якими прожитковий мінімум як базовий державний стандарт був змінений на відповідний рік у тому числі як розрахункова велична для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів.
Відтак, суд вважав, що позовні вимоги ОСОБА_1 про перерахунок та виплату грошового забезпечення за період з 01.01.2020 по 19.05.2023 за механізмом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт посадового окладу та окладу за військовим званням є обґрунтованими.
Також суд першої інстанції вважав, що позивачка має право на обчислення та виплату грошової допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань із врахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року.
Разом з цим, суд першої інстанції не вбачав правових підстав для проведення перерахунку матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020 рік та 2021 рік у розмірі місячного грошового забезпечення, виходячи з розміру грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, оскільки така допомога за цей період виплачувалась у розмірі одного окладу за військовим званням, тобто без врахування посадового окладу.
Також суд відмовив у позовних вимогах щодо компенсації втрати частини доходів з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку № 44, оскільки такі вимоги суд першої інстанції вважав передчасними.
Щодо вимог про зобов`язання відповідача виготовити та направити позивачу новий грошовий атестат та нову довідку виходячи з розміру перерахованого грошового забезпечення, суд першої інстанції указав, що такий обов`язок виникає після здійснення відповідачем перерахунків грошового забезпечення, тобто у майбутньому, а тому такі вимоги є також передчасними.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.
За правилами частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Зміст апеляційної скарги свідчить про те, що ОСОБА_1 не погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову, а тому таке рішення переглядається лише в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Так, суд першої інстанції дійшов висновку про протиправність дій відповідача за період з 01.01.2020 по 19.05.2023 включно щодо обчислення і виплати позивачці грошового забезпечення (посадовий оклад, оклад за військове звання, надбавки за особливості проходження військової служби, надбавки, доплати, підвищення та премії) без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року.
Отже, судовим рішенням встановлено відповідне право позивачки на обчислення грошового забезпечення з врахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року.

Щодо грошової допомоги на оздоровлення при наданні щорічної основної відпустки за 2020-2023 роки, виходячи з розміру грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб” від 30.08.17 р. № 704, колегія суддів зазначає таке.
За правилами частини 1 статті 10-1 Закону України від 20.12.1991 № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-XII), військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення.
Відповідно до пунктів 1, 6 розділу XXIII наказу Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» (далі – Порядок №260), військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які набули (набувають) право на отримання щорічної основної (канікулярної) відпустки, один раз на рік виплачується грошова допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.
Розмір грошової допомоги для оздоровлення визначається виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років і щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород) за займаною посадою, на які військовослужбовець має право на день підписання наказу про надання цієї допомоги.
Грошова допомога для оздоровлення надається військовослужбовцям у разі вибуття їх у щорічну основну відпустку повної тривалості, або у другу частину щорічної основної відпустки (у тому числі в дозволених випадках за невикористану відпустку за минулі роки), або без вибуття у відпустку (за їх рапортом протягом поточного року) на підставі наказу командира військової частини, а командиру (начальнику) - на підставі наказу вищого командира (начальника) із зазначенням у ньому суми грошової допомоги.
Отже, виплата грошової допомоги на оздоровлення виплачується за рапортом військовослужбовця.
Як правильно звернув увагу суд першої інстанції, доказів виплати грошової допомоги на оздоровлення за 2021-2022 роки чи звернення позивачки з рапортами про їх виплату матеріали справи не містять, а тому відсутні підстави для їх перерахунку виходячи з розміру грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.17 р. № 704.
Щодо перерахунку матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020, 2021, 2022, 2023 роки у розмірі місячного грошового забезпечення, виходячи з розміру грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня відповідно до Закону України Про Державний бюджет України на відповідний рік, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Пунктами 1 та 7 розділу XXIII Порядку №260 передбачено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, один раз на рік надається матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.
Розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, порядок її виплати встановлюються за рішенням Міністра оборони України виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України.
Аналіз викладених норм законодавства дає підстави погодитись з висновком суду першої інстанції, що матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань є одноразовим додатковим видом грошового забезпечення військовослужбовців і входить до його складу. Цей вид грошового забезпечення надається військовослужбовцям у межах асигнувань та у розмірі, що не перевищує розміру місячного грошового забезпечення, за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника). При цьому, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань не є обов`язковою виплатою і виплачується один раз на рік за наявності коштів, в межах затверджених обсягів фонду оплати праці на відповідний бюджетний рік.
Судом першої інстанції встановлено, що позивачкою було отримано матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за наступні періоди:
- за 2020 рік була нарахована та виплачена в сумі 584,28 грн згідно роздавальної відомості № 335 від 23.12.2020 року;
- за 2021 рік була нарахована та виплачена в сумі 600,00 грн згідно роздавальної відомості № 395 від 17.12.2021 року;
У 2022 та 2023 роках така допомога відповідачем не надавалась, у зв`язку з відсутністю фонду грошового забезпечення.
Отже, оскільки така допомога не є обов`язковою виплатою і виплачується один раз на рік за наявності коштів, в межах затверджених обсягів фонду оплати праці на відповідний бюджетний рік, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2022 та 2023 рік з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня відповідно до Закону України Про Державний бюджет України на відповідний рік.

Щодо вимоги позивачки про зобов`язання відповідача виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення, а також інших належних за цей період додаткових видів грошового забезпечення за період затримки їх виплати на один і більше календарних місяців, по дату фактичної виплати, суд апеляційної інстанції виходить з такого.
Статтею 3, 4 Закону України від 19.10.2000 №2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» (далі – Закон №2050-ІІІ) передбачено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).
Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.
Тобто, основною умовою для виплати громадянину компенсації, передбаченої Законом № 2050-III, є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів. Одночасно законодавець пов`язав виплату компенсації із виплатою заборгованості доходу, тобто, і компенсація, і заборгованість по доходу провадиться в одному місяці.
Аналогічна права позиція щодо застосування норм права викладена у постановах Верховного Суду від 29.09.2022 у справі №520/1001/19 та від 23.03.2023 у справі №520/2020/19.
Водночас, як правильно указав суд першої інстанції, під час вирішення спірних правовідносин у даній справі, досліджувалися обставини саме щодо правомірності проведення та виплати перерахунку грошового забезпечення та інших виплат при звільнені позивача.
Отже, суд першої інстанції правильно відзначив, що на момент звернення позивачки до суду з позовною заявою у даній справі, перерахунок грошового забезпечення відповідачем не проведено.
Таким чином, правильним є висновок суду першої інстанції, що вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати є передчасними.

Що стосується позовних вимог про відрахування 1,5% військового збору та про виплату грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, слід зазначити таке.
Пунктом 168.5 статті 168 Податкового кодексу України установлено, що суми податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими, особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, а також визначених Законом України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” членами сім`ї, батьками, утриманцями загиблого (померлого) військовослужбовця, у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби, спрямовуються виключно на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат доходів цієї категорії громадян.
Пунктом 1 Порядку №44 визначено, що цей Порядок визначає умови та механізм щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу (в тому числі відрядженими до органів виконавчої влади та інших цивільних установ), співробітниками Служби судової охорони у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби.
Абзацом першим пункту 2 Порядку №44 встановлено, що грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця, поліцейського або є особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС, податкової міліції, Національного антикорупційного бюро, Державного бюро розслідувань, співробітникам Служби судової охорони, а також особам, звільненим із служби, для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби.
Виплата грошової компенсації здійснюється установами (організаціями, підприємствами), що утримують військовослужбовців, поліцейських та осіб рядового і начальницького складу, за рахунок відповідних коштів, які є джерелом доходів цих осіб, шляхом рівноцінного та повного відшкодування втрат частини грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби (далі - грошове забезпечення), що пов`язані з утриманням податку з доходів фізичних осіб у порядку та розмірах, визначених Законом України “Про податок з доходів фізичних осіб” (пункт 3 Порядку).
Відповідно до пункту 4 Порядку №44 виплата грошової компенсації військовослужбовцям, поліцейським та особам рядового і начальницького складу здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення.
Згідно з пунктом 5 Порядку № 44 грошова компенсація виплачується за місцем одержання грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.
Отже, нарахування та виплата позивачці перерахованого грошового забезпечення має бути здійснена із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб.
Відповідно пункту 6 Порядку № 44 територіальні органи Державного казначейства та установи банків провадять за платіжними документами видачу податковим агентам готівки для здійснення одночасно виплати грошового забезпечення та грошової компенсації із сплатою (перерахуванням) в установленому порядку податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.
Отже, механізм щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, передбачає виплату такої компенсації у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб за місцем одержання грошового забезпечення одночасно з виплатою грошового забезпечення.
Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 22.06.2018 у справі № 812/1048/17.
Разом з цим, у постанові Верховного Суду від 17.03.2020 по справі № 815/5826/16 (пункт 63) зазначено, оскільки з позивачем не проведено повного розрахунку за матеріальним забезпеченням, позовні вимоги в цій частині є передчасними.
Тобто, після набрання рішенням суду у цій справі за позовом ОСОБА_1 законної сили, або у порядку добровільного виконання на відповідача покладається обов`язок компенсувати суми податку з доходів фізичних осіб.
З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що на даний час відсутні підстави зобов`язувати відповідача здійснити на користь ОСОБА_1 компенсацію сум податку з доходів фізичних осіб, оскільки відповідні обов`язки виникають одночасно з виплатою перерахованого грошового забезпечення, тобто у майбутньому.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що така позовна вимога є також передчасною і задоволенню не підлягає.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача виготовити та направити позивачці новий грошовий атестат та нову довідку виходячи з розміру грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції, що, на даний час, відсутні підстави для такого зобов`язання, оскільки відповідний обов`язок виникає після здійснення відповідачем перерахунків грошового забезпечення.
За таких умов, відповідні вимоги ОСОБА_1 є також передчасними та правильно відхилені судом першої інстанції.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 зводиться до переоцінки обставин справи та висновків суду першої інстанції, не містить мотивів у чому саме полягає неправильність застосування судом першої інстанції норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.
Згідно з частиною 1 статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підстави для розподілу судових витрат за результатом розгляду апеляційної скарги, відповідно до статті 139 КАС України, відсутні.

Керуючись статтями 243, 250, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 14 жовтня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії – залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Суддя-доповідач 		Г.В. Семенюк	
Судді	  	О.І. Шляхтицький   А.Г. Федусик