ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №293/7/26 
Провадження № 3/293/32/2026

23 лютого 2026 року	селище Черняхів	

Черняхівський районний суд Житомирської області у складі судді Лось Л.В.,
за участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,
захисника Бутрика О.С.
розглянув адміністративні матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , непрацюючого,
за ч.3 ст. 173-2 КУпАП
ВСТАНОВИВ:
05.01.2026 до Черняхівського районного суду Житомирської області надійшли протоколи про адміністративне правопорушення серії ВАВ №920887 від 29.12.2025, серії ВАВ №130478 від 24.12.2025 відносно ОСОБА_1 про вчинення ним адміністративних правопорушень, передбачених ч.3 ст.173-2 КУпАП.
Відповідно до протоколів автоматизованого розподілу судових справ між суддями, 05.01.2026 вищевказані адміністративні матеріали розподілені для розгляду судді Л.В.Лось.
Постановою від 06.01.2026 суд об`єднав в одне провадження справи №293/7/26 та №293/8/26 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 173-2 КУпАП .
Об`єднаній справі про адміністративні правопорушення присвоїти єдиний унікальний номер судової справи № 293/7/26 та номер провадження 3/293/32/2026.
Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №920887 від 29.12.2025, 18.12.2025 року о 23 год 40 хвилин за адресою АДРЕСА_2 колишній чоловік гр. ОСОБА_1 гр. ОСОБА_1 прийшов до будинку, будучи в стані алкогольного сп`яніння, та почав виражатися нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою,чим вчинив психологічне домашнє насильство відносно колишньої дружини ОСОБА_2 , чим могла бути завдана шкода психологічному здоров`ю, чим вчинив правопорушення передбачене ч.3 ст. 173-2 КУпАП.
Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №130478 від 24.12.2025, 23.12.2025 року о 23 год 40хв в АДРЕСА_2 гр. ОСОБА_1 відносно колишньої дружини ОСОБА_2 вчиняв домашнє насильство психологічного характеру, а саме ображав нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою, внаслідок чого було завдано шкоду психологічному здоров`ю потерпілої, чим вчинив правопорушення передбачене ч.3 ст. 173-2 КУпАП.
Перед початком розгляду справи про адміністративне правопорушення суд роз`яснив особі, яка притягається до адміністративної відповідальності права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП.
ОСОБА_1 у судову засіданні вину свою не визнав, пояснив що жодних дій, що могли завдати психологічної шкоди своїй колишній дружині не вчиняв. Вказав, що протоколи про адміністративні правопорушення не складались у його присутності та йому не пропонувалось надати будь-які пояснення.
Захисник Бутрик О.С. просив провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, мотивуючи тим, що в матеріалах справи відсутні докази які б вказували на вчинення дій, які можна було б кваліфікувати як домашнє насильство.
Потерпіла ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, 09.02.2026 на адресу суду направила заяву відповідно до якої просить суд, справу розглядати в її відсутності у зв`язку з зайнятістю по роботі. Одночасно просить притягнути ОСОБА_1 до відповідальності.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення особи правопорушника, доводи захисника, суд дійшов такого висновку.
Відповідно до ст.ст. 245, 280 КУпАП провадження у справах про адміністративні правопорушення має забезпечувати повне, всебічне й об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, що сприяє постановленню законного та обґрунтованого рішення, яке виключало б його двозначне тлумачення і сумніви щодо доведеності вини певної особи у вчиненні адміністративного правопорушення.
З`ясовуючи ці обставини, суд повинен виходити з положень ст. 251 КУпАП, згідно з якою доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд з урахуванням вимог ст. 252 КУпАП оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до положень КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.
Положеннями статті 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Тобто, адміністративне правопорушення - це вчинок, який має форму або дії, або бездіяльності. Проте, щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення, а саме: об`єктивну сторону, об`єкт, суб`єктивну сторону (внутрішня сторона діяння, елементами якої є вина, мотив і мета) і суб`єкт. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.
Відповідно до ч.1 ст.173-2 КУпАП відповідальність настає за вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
Відповідно до ч.3 ст. 173-2 КУпАП відповідальність настає за повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частинами першою або другою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню.
Слід зазначити, що диспозиція ст.173-2 КУпАП є бланкетною, тобто вона відсилає до іншого законодавства, зокрема до Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству".
Об`єктивна сторона правопорушення виражається в умисному вчиненні будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу.
Отже, для визнання факту домашнього насильства слід звернутися до його ознак:
- умисність (з наміром досягнення бажаного результату);
- спричинення шкоди;
- порушення прав і свобод людини;
- значна перевага сил (фізичних, психологічних, пов`язаних із вищою посадою тощо) того, хто чинить насильство.
Якщо в діях немає хоча б однієї з чотирьох наведених ознак, вони не є насильством.
Отже, для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч. 3 ст. 173-2 КУпАП, необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.
Організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства визначаються Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству"(далі Закон).
Так, відповідно до п. 3 ч.1 зазначеного Закону домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи;
Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.
Водночас, домашнє насильство характеризується такими ознаками: умисність (з наміром досягнення бажаного результату); спричинення шкоди; порушення прав і свобод людини; значна перевага сил (фізичних, психологічних, пов`язаних із вищою посадою тощо) того, хто чинить насильство.
Для наявності складу адміністративного правопорушення щодо вчинення домашнього насильства є обов`язковим одночасне існування вищевказаних ознак, у разі відсутності хоча б однієї із ознак дії особи не можна розцінювати як насильство.
При цьому, слід зазначити, що конфлікт (лат. conflictus - зіткнення, сутичка) - це зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями. Конфлікт не містить вище перелічених ознак. Ескалація конфлікту може призвести до насильства, але не завжди призводить.
Отже, насильство є результатом свідомих дій кривдника, підкріплене агресією і бажанням завдати шкоди.
Отже ч. 3 ст. 173-2 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність лише за діяння, внаслідок яких була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, повторно протягом року.
Тобто обсяг діянь, який охоплюється диспозицією ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, звужено, а відтак Закон №3733-IX від 22.05.2024 скасував адміністративну відповідальність за діяння, які тільки можуть завдати шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, залишивши і посиливши відповідальність тільки за ті діяння, які завдали шкоди психічному здоров`ю потерпілого.
Разом з тим, інкриміноване в протоколі про адміністративне правопорушення діяння не відповідає диспозиції ч.3 ст.173-2 КУпАП, оскільки в протоколі не зазначено, яка саме шкода завдана психічному здоров`ю потерпілій ОСОБА_1 а лише містить припущення про можливість завдання такої шкоди.
Крмі того суд зауважує, що відповідно до ст. 254 КУпАП основним документом, призначеним для фіксації юридичного факту адміністративного правопорушення є протокол про адміністративне правопорушення, який, в свою чергу, є найважливішим джерелом доказів у справі про адміністративне правопорушення. Протокол це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діяння, яке містить ознаки правопорушення, передбаченого КУпАП.
Протокол про адміністративне правопорушення є офіційним документом і до нього висуваються певні вимоги. Обов`язок щодо належного складання протоколу про адміністративне правопорушення та надання доказів на підтвердження викладених в протоколі відомостей покладається на особу, яка його складає та не може бути перекладено на суд.
Отож, виходячи з аналізу норм КУпАП, при вирішенні питання щодо наявності законних підстав для притягнення особи до адміністративної відповідальності, протокол розглядається як доказ у сукупності з іншими доказами (поясненнями особи, яка притягається до відповідальності, свідків, висновків експертів, речовими доказами, фотоматеріалами, т.і.), та не може виступати єдиним доказом скоєння проступку.
Згідно ч. 1 ст. 256 КУпАП  протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.
Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.
У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.
При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.
Протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує подію адміністративного правопорушення і відповідно до статті 251 КУпАП є одними із джерел доказів, на основі яких ґрунтується повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин справи та правильне її вирішення.
Проте, протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи.
Зазначене узгоджується із судовою практикою ЄСПЛ, згідно якої доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом (п.43 рішення від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п.282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Протоколи про адміністративні правопорушення не підписаний особою, відносно якої такі складені. Пояснення ОСОБА_1 , як у протоколі так і на окремому аркуші у матеріалах справ відсутні.
Посадовою особою, яка склала протоколи вказано у графі пояснення «відмовився». Одна, протокол про адміністративне правопорушення не містить відомості про свідків. Відсутні пояснення понятих та підтвердженні відмови від підпису в протоколі, з урахуванням відсутності відеозапису з нагрудних камер поліцейського.
За таких обставин протоколи про адміністративні правопорушення складені з порушення приписів ст. 256 КУпАП, що в свою чергу вказує на відсутність законних доказів у справі.
Будь-яких належних та допустимих доказів, в розумінні ст. 251 КУпАП, які б свідчили про наявність вини ОСОБА_1 у вчиненні 18.12.2025 та 23.12.2025 адміністративного правопорушення за ч.3 ст. 173-2 КУпАП, а саме у вчиненні домашнього насильства, працівниками поліції не зібрано, як і не здобуто таких доказів в судовому засіданні під час розгляду цієї справи.
В матеріалах справи відсутні будь-які докази, що внаслідок дій  ОСОБА_1 була завдана шкода психічному здоров`ю потерпілої, що виключає склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 173-2 КУпАП. 
Зважаючи на викладені вище обставини, суд дійшов висновку, що винуватість  ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 173-2 КУпАП, не доведена поза розумним сумнівом, а усі сумніви щодо доведеності винуватості необхідно тлумачити на користь особи, яка притягається до відповідальності (ст. 62 Конституції України).
За таких обставин, суть правопорушення з кваліфікацією дій  ОСОБА_1 за ч.3 ст.173-2 КУпАП є сумнівною та не доведеною, що є не прийнятним, оскільки, суперечить практиці Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що вина особи повинна бути обґрунтована доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161).
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за обставин відсутності події і складу адміністративного правопорушення. 
На підставі наведеного, оцінивши наявні в даній справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що вина  ОСОБА_1 в інкримінованому йому правопорушенні не доведена належними та допустимими доказами, а тому провадження в справі про притягнення  ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 173-2 КУпАП підлягає закриттю, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Оскільки, суд дійшов висновку про закриття провадження по справі, судовий збір на підставі ст. 40-1 КУпАП стягненню не підлягає. 
Керуючись ст.ст. 1, 7, 8, 9, 23, 26, 33-35, ч.2 ст.173-2, 247, 268, 278, 280-287 КУпАП, суд
ПОСТАНОВИВ:
Провадження у справі про притягнення  ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 3 ст. 173-2 КУпАП з урахуванням ст. 36 КУпАП, закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.
Постанова може бути оскаржена особою, щодо якої її винесено, її захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках передбачених ч. 5 ст. 7 КУпАП, протягом десяти днів з дня винесення постанови.
Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного суду через Черняхівський районний суд Житомирської області.
Суддя 	Людмила ЛОСЬ