РІШЕННЯ
Іменем України

10 березня 2026 року 	м. Чернігів	справа № 927/1199/25 	

Господарський суд Чернігівської області у складі судді Белова С.В., 
за участю секретаря судового засідання Матюшенко Н.О., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження матеріали справи
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю “Газопостачальна компанія “Нафтогаз Трейдинг”, код ЄДРПОУ 42399676 
вул. Шолуденка, 1, м. Київ, 04116
до відповідача: Комунального підприємства “Прилукитепловодопостачання” Прилуцької міської ради Чернігівської області, код ЄДРПОУ 32863684, 
вул. Садова, 104, м. Прилуки, Чернігівська область, 17500
предмет спору: про стягнення 49483101,57 грн 

За участю:
від позивача: Бернацька О.В.

У судовому засіданні на підставі ч.1 ст.240 Господарського процесуального кодексу України проголошені вступна та резолютивна частини рішення.

Товариство з обмеженою відповідальністю “Газопостачальна компанія “Нафтогаз Трейдинг” звернулось до суду з позовом до Комунального підприємства “Прилукитепловодопостачання” Прилуцької міської ради Чернігівської області, у якому позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 49 483 101,57 грн. 
Позовні вимоги мотивовано неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором постачання природного газу №8640-ТКЕ(24) від 12.09.2024.
Ухвалою суду від 22.12.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження; призначено підготовче засідання; встановлено сторонам строки для подання заяв по суті. 
Ухвала суду від 22.12.2025 була доставлена відповідачу в його Електронний кабінет у підсистемі “Електронний суд” ЄСІТС 22.12.2025 о 17:05, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.
Отже, останнім днем для подання відповідачем відзиву є 06.01.2026.
02.01.2026 відповідач через підсистему “Електронний суд” подав до суду відзив на позовну заяву з доданими до нього документами.
08.01.2026 позивач через підсистему “Електронний суд” подав до суду відповідь на відзив з доказами її направлення відповідачу.
21.01.2026 у судовому засіданні суд закрив підготовче провадження та призначив справи до розгляду по суті на 17.02.2026.
17.02.2026 у судовому засіданні суд перейшов до розгляді справи по суті; представник позивача підтримала позовні вимоги та просила відмовити у задоволенні заяви про відстрочення виконання рішення; суд відклав судове засідання з розгляду справи по суті на 10 березня 2026 року.
Зміст позовних вимог та узагальнені доводи учасників справи.
Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором постачання природного газу №8640-ТКЕ(24) від 12.09.2024 у частині оплати вартості поставленого позивачем природного газу, внаслідок чого за відповідачем утворилась заборгованість перед позивачем у розмірі 49483101,57 грн. 
Відповідач у відзиві повідомив про наявність у нього заборгованості перед позивачем та просив відстрочити виконання рішення строком на один рік.
Відповідно до ч. 1 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.
Згідно з ч. ст. 191 Господарського процесуального кодексу України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.
При цьому, “визнання розміру боргу” не є тотожним “визнанню позову”, оскільки такі терміни мають різний процесуальний характер. 
Про визнання саме позову відповідач у відзиві не зазначив та відповідної заяви до суду не подавав, а відтак зазначення відповідачем у відзиві про наявність у нього боргу перед позивачем має розцінюватись судом виклюно у призмі ст. 75 ГПК України.
У відповіді на відзив позивач виклав свої заперечення щодо клопотання відповідача про відстрочення виконання рішення.
03.03.2026 відповідач через підсистему «Електронний суд» подав до суду додаткові письмові пояснення, у яких зазначив про часткову сплату заборгованості позивачу на загальну суму 7 500 000,00 грн, у зв`язку з чим він просить відмовити у задоволенні позову в цій частині. До письмових пояснень додано копію платіжної інструкції №441 від 27.02.2026 на суму 7 500 000,00 грн.
Обставини, які є предметом доказування у справі. Докази, якими сторони підтверджують або спростовують наявність кожної обставини, яка є предметом доказування у справі.
12.09.2024 Товариство з обмеженою відповідальністю “Газопостачальна компанія “Нафтогаз Трейдинг” (Постачальник) та Комунальне підприємство “Прилукитепловодопостачання” Прилуцької міської ради Чернігівської області (Споживач) уклали договір №8640-ТКЕ(24) постачання природного газу (Договір).
За умовами п. 1.1 Договору постачання Постачальник зобов`язується поставити Споживачеві, який є виробником теплової енергії в розумінні підпункту 1 пункту 4 Положення, природний газ, а Споживач зобов`язується прийняти його та оплатити на умовах цього Договору. 
Відповідно до п. 2.1 Договору Постачальник передає Споживачу на умовах цього Договору замовлений Споживачем обсяг (об`єм) природного газу у період з жовтня 2024 року по 30 квітня 2025 року (включно) в кількості 8517,79422 тис. куб. метрів в тому числі по місяцях.
Приймання-передача газу, переданого Постачальником Споживачеві у відповідному розрахунковому періоді, оформлюється актом приймання-передачі газу (п. 3.5 Договору постачання).
Згідно з п. 4.1 Договору ціна на природний газ, який постачається за цим Договором, встановлюється наступним чином:
- ціна обсягів газу, визначених в пункті 2.1 цього Договору як Обсяг 1 (фіксований) за 1000 куб. м газу без ПДВ - 6 183,33 грн, крім того ПДВ за ставкою 20%, всього з ПДВ - 7 420,00 грн;
крім того тариф на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи – 124,16 грн без ПДВ, коефіцієнт, який застосовується при замовленні потужності на добу наперед у відповідному періоді на рівні 1,10 умовних одиниць, всього з коефіцієнтом - 136,576 грн, крім того ПДВ 20% - 27,315 грн, всього з ПДВ - 163,89 грн за 1000 куб. м.
Всього ціна газу для Обсягу І (фіксований) за 1000 куб. м з ПДВ, з урахуванням тарифу на послуги транспортування та коефіцієнту, який застосовується при замовленні потужності на добу наперед, становить 7583,89 грн.
Пунктом 5.1 Договору встановлено, що Споживач здійснює розрахунок за придбані обсяги природного газу в наступному порядку:
- 70% вартості фактично переданого відповідно до акту/актів приймання-передачі природного газу - до останнього числа місяця, наступного за місяцем, в якому було здійснено постачання газу;
- остаточний розрахунок за фактично переданий відповідно до акту/актів приймання- передачі природний газ - до 15 числа (включно) місяця, наступного за місяцем, в якому Споживач повинен був сплатити 70% грошових коштів за відповідний розрахунковий період. 
Відповідно до п. 5.4. Договору постачання оплата за природний газ здійснюється Споживачем шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Постачальника, зазначений у розділі 14 цього Договору.
Даний договір діє до 30.04.2025, а в частині розрахунків – до повного їх виконання (п. 13.1 Договору). 
У період з жовтня 2024 року по квітень 2025 року ТОВ “Газопостачальна компанія “Нафтогаз Трейдинг” поставило КП “Прилукитепловодопостачання” природний газ на загальну суму 80 345 514,57 грн, на підтвердження чого надано акти приймання-передачі природного газу від 31.10.2024, від 30.11.2024, від 31.12.2024, від 31.01.2025, від 28.02.2025, від 31.03.2025, від 30.04.2025.
Відповідно до умов п. 5.1 Договору остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ відповідач повинен був здійснити у такі терміни: за переданий у жовтні 2024 року природний газ - до 15.12.2024, у листопаді 2024 року - до 15.01.2025, у грудні 2024 року - до 15.02.2025, у січні 2025 року - до 15.03.2025, у лютому 2025 року - до 15.04.2025, у березні 2025 року - до 15.05.2025, у квітні 2025 року - до 15.06.2025.
КП “Прилукитепловодопостачання” частково сплатило ТОВ “Газопостачальна компанія “Нафтогаз Трейдинг” кошти за поставлений за Договором постачання природний газ, у звязку з чим станом на дату подання позову залишок заборгованості відповідача за фактично отриманий природний газ становив 49 483 101,57 грн, про що відповідач не заперечив у відзиві на позовну заяву. 
Відтак заборгованість відповідача перед позивачем станом на дату подання позову становить 49483101,57 грн, доказів сплати якої відповідач суду не надав.
Вже після відкриття провадження у справі відповідач сплатив позивачу кошти у розмірі 7 500 000,00 грн.
Приймаючи до уваги, що відповідач, після відкриття провадження у справі, частково сплатив суму боргу у розмірі 7 500 000,00 грн, суд доходить висновку, що спір між сторонами у частині стягнення з відповідача 7 500 000,00 грн основного боргу, врегульовано, предмет спору відсутній.
Відповідно до п.2 ч.1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд закриває провадження у справі якщо відсутній предмет спору. 
За таких обставин, провадження в частині стягнення 7 500 000,00 грн основного боргу підлягає закриттю на підставі п.2 ч.1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України.
У разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається (ч.3 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України).
Відтак заборгованість відповідача перед позивачем становить 41 983 101,57 грн, доказів сплати якої відповідач суду не надав.
Надаючи правову оцінку відносинам, що склались між сторонами, суд виходить з наступного. 
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України встановлює, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. 
За приписами ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України “Про ринок природного газу” постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором.
Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). 
Відповідно до ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.
Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Оскільки відповідач у порушення ст. 525, 526, 527, 530 Цивільного кодексу України взятих на себе зобов`язань не виконав та не сплатив кошти за отриманий ним природний газ у визначений Договором постачання термін, суд доходить висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за поставлений природний газ у розмірі 41 983 101,57 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню. 
Щодо клопотання відповідача про відстрочення виконання рішення.
Відповідач просить відстрочити виконання рішення суду строком на один рік.
Подане клопотання обґрунтоване тяжким фінансово-економічним становищем відповідача, зумовленим неможливістю застосовування економічно обґрунтованих тарифів на теплову енергію та постачання гарячої води, відсутністю компенсації з відшкодування різниці в тарифах.
Відповідач зазначає, що він є критично важливим підприємством для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності в особливий період, яке здійснює постачання теплової енергії, гарячої води, централізованого водопостачання та централізованого водовідведення. Водночас на теперішній час тарифи на ці послуги є на рівні тарифу, встановленого у грудні 2018 року, а відтак є економічно необґрунтованими. Відповідно до ч.1 ст. 1 Закону України “Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування”, встановлено мораторій на підвищення тарифів на теплову енергію на період дії воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування. Станом на 31.12.2024 визнана, але не компенсована розрахункова різниця в тарифах становить 73 663 338 грн.
Також відповідач зазначає, що з 2022 року КП “Прилукитепловодопостачання” спільно з Прилуцькою міською радою бере участь у процедурі реструктуризації заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію відповідно до Закону України “Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення”. Підприємство виконало вимоги постанови Кабінету Міністрів України № 812 від 19.07.2022, уклавши 25.10.2022 відповідний договір про договірне списання та внесло зміни, передбачені зазначеним нормативним актом. У зв`язку з цим, відповідно до підпункту 10 пункту 3-1 цієї постанови, кошти, які надходять на небюджетні рахунки підприємства протягом операційного дня, Казначейство розподіляє в пропорції 65% - на рахунок ТОВ “Газопостачальна компанія “Нафтогаз Трейдинг”, 35% - на рахунок підприємства. Такий порядок розподілу призводить до формування незначного залишку коштів у відповідача, що унеможливлює своєчасне виконання зобов`язань не лише перед позивачем, але й перед іншими кредиторами, зокрема АТ “Чернігівобленерго”, ТОВ “Енера Чернігів”, ТОВ “Газорозподільні мережі України”, а також перед податковими органами та іншими постачальниками товарів і послуг.
З огляду на викладене, відповідач вважає, що надання відстрочки виконання рішення у даній справі забезпечить можливість його реального виконання без доведення відповідача до банкрутства, а КП “Прилукитепловодопостачання” за таких умов буде мати можливість вжити всіх вичерпних заходів для погашення заборгованості перед позивачем шляхом накопичення необхідних коштів, не припиняючи своєї господарської діяльності.
На підтвердження зазначених обставин відповідач, зокрема, надав: баланс (звіт про фінансовий стан) станом на 31.12.2024, баланси (звіт про фінансовий стан) станом на 31.12.2022, на 31.12.2023, протоколи засідання тимчасової територіальної комісії Чернігівської ОДА з питань узгодження заборгованості в різниці в тарифах, рішення Виконавчого комітету Прилуцької міської ради про встановлення тарифів.
Позивач просить відмовити у задоволенні клопотання відповідача про відстрочення виконання рішення, оскільки вважає, що наведений відповідачем перелік обставин для надання відстрочки виконання рішення не є тими обставинами, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.
Згідно із статті 326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Частиною 4 статті 331 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:
1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;
2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан;
3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.
Господарським процесуальним кодексом України не визначено переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнення його виконання, у зв`язку з чим суд оцінює докази, що підтверджують зазначені обставини і за наявності обставин, які ускладнюють виконання рішення чи унеможливлюють його, господарський суд має право, зокрема, відстрочити виконання рішення, ухвали, постанови.
Підставами для задоволення заяви про відстрочку, розстрочку виконання рішення можуть бути обставини, якими його виконання ускладнюється чи видається неможливим. Відстрочка або розстрочка виконання рішення, ухвали, постанови, зміна способу та порядку їх виконання допускаються у виняткових випадках і залежно від обставин справи.
Винятковість обставин, які повинні бути встановлені судом щодо надання відстрочки виконання судового рішення, повинні бути підтверджені відповідними засобами доказування.
Особа, яка подала заяву про розстрочку або відстрочку виконання рішення, повинна довести наявність обставин, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення господарського суду у даній справі.
Передбачені ст. 331 Господарського процесуального кодексу України обставини, з якими закон пов`язує можливість надання відстрочки, є оціночними, а необхідність використання права на відстрочку, закон відносить на розсуд суду. Вказане право застосовується за визначених в законі умов, з урахуванням всіх обставин справи.
Тобто можливість відстрочення виконання судового рішення у судовому порядку у будь-якому випадку пов`язується з об`єктивними, непереборними, винятковими обставинами, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення. 
Спираючись на те, що основним принципом судочинства має бути відновлення прав та інтересів кредитора, до обов`язків суду відноситься дослідження усієї сукупності обставин потенційної можливості виконання судового рішення, задля отримання кредитором повної суми коштів, що складають предмет заборгованості.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 17.05.2005 “Чижов проти України” зазначено, що на державі лежить позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як в теорії, так і на практиці, а затримка у виконанні рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається відповідно до параграфу 1 статті 6 Конвенції.
Отже, необхідною умовою задоволення заяви про надання відстрочки виконання рішення суду є з`ясування факту дотримання балансу інтересів сторін.
Надання відстрочки виконання рішення є заходом, який має застосовуватись лише за наявності поважних причин та при найменшій шкоді кредитору. При цьому затримка у виконанні рішення не повинна бути надто тривалою та такою, що порушує саму сутність права, яке захищається п. 1 ст. 6 Конвенції (див. рішення у справі “Іммобільяре Саффі проти Італії”, заява № 22774/93, п. 74, ЄСПЛ 1999-V). За практикою Суду в окремих справах проти України було встановлено, що короткі затримки, менші ніж один рік, не вважаються настільки надмірними, щоб піднімати питання про порушення п. 1 ст. 6 Конвенції (див. “Корнілов та інші України”, заява № 36575/02, ухвала від 07.10.2003; тривалість виконання - вісім місяців). І навіть, два роки та сім місяців, не визнавались надмірними і не розглядалися, як такі, що суперечать вимогам розумного строку, передбаченого ст. 6 Конвенції (ухвала від 17.09.2002 у справі “Крапивницький та інші проти України”, заява № 60858/00). Отже, для з`ясування обставин, чи є період виконання рішення надмірно тривалим, варто звернути увагу на особливі обставини кожної справи.
При цьому суд зазначає, що відстрочення виконання рішення суду - це не спосіб уникнути відповідачем відповідальності, а, навпаки, це організація та створення умов власне для подальшого виконання рішення суду, покращення власного фінансового стану, виконання своїх зобов`язань як перед стягувачем, так і перед боржником.
При розгляді заяви відповідача про відстрочення виконання суд враховує такі обставини:
- відповідач є підприємством критичної інфраструктури, яке забезпечує споживачів тепловою енергією, гарячою водою, централізованим водопостачанням та водовідведенням в м. Прилуки;
- держава взяла на себе зобов`язання з покриття різниці між економічно обґрунтованими тарифами та тарифами, що застосовувались до споживача, проте станом на 31.03.2024 визнана, але не компенсована розрахункова різниця в тарифах КП “Прилукитепловодопостачання” становить 73663338,00 грн, що підтверджується протоколами засідань тимчасової територіальної комісії Чернігівської обласної державної адміністрації з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах;
- фінансовий стан підприємства, який у разі примусового виконання рішення у повному обсязі на даний час може суттєво погіршитися та призвести до невідворотних наслідків у діяльності підприємства, яка спрямована на забезпечення життєво важливих потреб міста та області;
- часткове погашення відповідачем заборгованості.
За наведених обставин, суд доходить висновку про наявність обставин, які ускладнюють виконання судового рішення, але не виключають його виконання в майбутньому. 
При цьому суд також враховує, що на позивача відповідно до Постанови Кабінету міністрів України №222 від 06.03.2022, як на суб`єкта ринку природного газу, покладено спеціальні обов`язки для забезпечення ресурсом природного газу необхідним для забезпечення виконання спеціальних обов`язків та щодо формування ресурсу природного газу для побутових споживачів і виробників теплової енергії шляхом придбання газу.
Враховуючи майновий стан відповідача, специфіку його діяльності, з урахуванням принципів розумності та справедливості, а також з метою дотримання балансу інтересів сторін, суд доходить висновку про можливість часткового задоволення клопотання відповідача та відстрочення виконання рішення суду на пів року. 
Доказами у справі, відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами:
1) письмовими, речовими і електронними доказами;
2) висновками експертів;
3) показаннями свідків (ч. 2 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.
Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Поряд з цим, за змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах «Трофимчук проти України», «Серявін та інші проти України» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
З урахуванням наведеного, суд зазначає, що решта долучених до матеріалів справи доказів та доводів сторін була ретельно досліджена судом і наведених вище висновків суду не спростовує.
За наведених у їх сукупності обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги у частині стягнення 41 983 101,57 грн заборгованості підлягають задоволенню. 
Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір пропорційно задоволеним вимогам. 
Керуючись ст. 13, 14, 42, 46, 73-80, 86, 129, 165, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1.Закрити провадження у справі у частині стягнення 7 500 000,00 грн основного боргу.
2.Позов задовольнити частково. 
3.Стягнути з Комунального підприємства “Прилукитепловодопостачання” Прилуцької міської ради Чернігівської області (код ЄДРПОУ 32863684, вул. Садова, 104, м. Прилуки, Чернігівська область, 17500) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Газопостачальна компанія “Нафтогаз Трейдинг” (код ЄДРПОУ 42399676, вул. Шолуденка, 1, м. Київ, 04116) 41 983 101,57 грн заборгованості за поставлений природний газ та 503797,22 грн витрат зі сплати судового збору. 
4.Відстрочити виконання рішення до 10.09.2026.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено та підписано 10 березня 2025 року. 

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду у строки, визначені ст. 256 Господарського процесуального кодексу України. 

Суддя С.В. Белов

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/