Єдиний унікальний номер: 378/932/25 
Провадження № 2/378/30/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2026 року Ставищенський районний суд Київської області в складі:

головуючого - судді: Гуртовенко Р. В. 
за участю секретаря: Москаленко А. В., 
позивача: ОСОБА_1 ,
третьої особи: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду селища Ставище Київської області цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом на частину житлового будинку, -

ВСТАНОВИВ:

До суду з вказаним позовом звернулася ОСОБА_1 з посиланням на те, що 08 червня 2018 року у справі №378/197/18 за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 до Полковницької сільської ради Ставищенського району Київської області, треті особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_9 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, визнання права власності в порядку виділення частки з колгоспного двору та за позовом третьої особи ОСОБА_9 до Полковницької сільської ради Ставищенського району Київської області, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності в порядку спадкування за законом, Ставищенським районним судом Київської області ухвалено рішення, яке вступило в законну силу 18 вересня 2018 року. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до погосподарських книг Полковницької сільської ради за 1986-1990, 1991-1995 роки, виписки за 1991-1995 роки та довідок Полковницької сільської ради житловий будинок АДРЕСА_1 відносився до майна колгоспного двору. На час припинення колгоспного двору 15 квітня 1991 року в ньому проживали та не втратили частку в його майні ОСОБА_10 - голова двору, ОСОБА_11 та ОСОБА_8 - члени двору. Номер спірного будинку АДРЕСА_2 змінено на АДРЕСА_1 на підставі рішення №41 тринадцятої сесії Полковницької сільської ради від 11.12.2007 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_12 , спащину після смерті якої прийняла ОСОБА_11 .. Рішенням виконавчого комітету Іванівської сільської ради від 03.04.1997 року позивача ОСОБА_2 призначено опікуном ОСОБА_9 , так як мати останнього ОСОБА_8 померла. Із спадкової справи на померлу ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 вбачається, що опікун ОСОБА_2 до нотаріальної контори із заявою в інтересах ОСОБА_9 щодо прийняття спадщини матері останнього не зверталась. Доказів вступу в управління або володіння спадковим майном ОСОБА_9 суду не надав, а безумовної підстави прийняття спадщини малолітніми до 2004 року законодавство не містило. ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_11 , спадщину за заповітом після її смерті прийняли ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_8 , ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , подавши до Ставищенської районної державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини у встановлений строк. ОСОБА_10 , який є чоловіком ОСОБА_11 03.06.2008 року подав до Ставищенської державної нотаріальної контори заяву про відмову від прийняття спадщини. Вказані обставини підтверджуються матеріалами спадкової справи щодо майна померлої ОСОБА_11 .. ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_10 , спадщину після смерті якого за заповітом прийняла ОСОБА_1 , подавши до Ставищенської районної державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини у встановлений строк. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які є дочками свого батька також подали до Ставищенської районної державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини у встановлений строк, але оскільки є спадкоємець за заповітом, їм як непрацездатним дочкам спадкодавця, що мають інвалідність належить обов`язкова частка спадкового майна ОСОБА_10 відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України, де вказано, що малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Вказані обставини підтверджуються матеріалами спадкової справи щодо майна померлого ОСОБА_10 .. Враховуючи вищевикладене, суд позов ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 задовольнив частково, а саме: визнав за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_11 на 1/9 частину спірного житлового будинку та право власності в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_10 на 1/42 частину спірного житлового будинку; визнав за ОСОБА_6 право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_11 на 1/9 частину спірного житлового будинку; визнав за ОСОБА_8 право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_11 на 1/9 частину спірного житлового будинку; визнав за ОСОБА_7 право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_11 на 1/9 частину спірного житлового будинку. В задоволенні решти частини позовних вимог позивачів відмовлено. В задоволенні позову третьої особи ОСОБА_9 відмовлено повністю. Суд не вирішував питання щодо визнання права власності на частину спірного житлового будинку за третіми особами ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які мають право на відповідну частку даного будинку, оскільки ними такі позовні вимоги не заявлялись. Визнаючи розмір часток, суд виходив з того, що ОСОБА_11 за життя, в порядку визначення частки з майна колгоспного двору набула права власності на 1/3 частину спірного житлового будинку та в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 дочки ОСОБА_12 набула права власності на 1/3 частину спірного житлового будинку, а тому право на 2/3 спірного житлового будинку увійшло до спадщини, яка відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_3 внаслідок смерті останньої. Спадщину за заповітом після її смерті прийняли ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_8 , ОСОБА_4 та ОСОБА_7 (кожна по 1/9 частині). Відтак їй має належати в порядку спадкування за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_10 право власності на 2/7 частин житлового будинку АДРЕСА_1 .
Позивач просить суд визнати за нею в порядку спадкування за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_10 право власності на 2/7 частин житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею - 68 м2, житловою площею - 36,1 м2, вартістю 71270 гривень.
24 липня 2025 року ухвалою судді було відкрито позовне провадження за даним позовом та призначено підготовче судове засідання (т. 1 а. с. 32-33).
06 листопада 2025 року ухвалою суду справу призначено до розгляду по суті (т. 1 а. с. 194).
Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, підтвердила обставини викладені в позовній заяві, позов просить задовольнити з зазначених в ньому підстав. Окрім того, позивач до суду подала письмові пояснення по справі (т. 2 а. с. 164-165), в яких зазначила, що висновок про сплив позовної давності в частині захисту її прав є невірним. Для початку позовної давності необхідне порушення права. Відповідачі та треті особи не зазначили ким і коли було порушено її право на спадщину. Жодних перешкод у оформленні свого права на спадщину за заповітом вона не мала. Зокрема, вона оформила право на земельну ділянку. Нотаріус їй відмовила у видачі свідоцтва на частину житлового будинку в 2025 році, проте не через відсутність у неї права на спадщину. Не розпочався строк давності для захисту права, бо саме право ніким не порушено. Закон не встановлює правового наслідку у вигляді втрати права на спадщину через несвоєчасне звернення за її оформленням. У відзивах на позовну заяву та письмових поясненнях ОСОБА_2 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не надали суду жодного доказу про реєстрацію свого права власності на будинок, водночас їх, як і ОСОБА_5 , право вона не оспорює. Наведена ж ними судова практика є нерелевантною до даної справи.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась, належним чином повідомлена про час, дату та місце судового розгляду по справі. До суду подала: письмове клопотання про розгляд справи без її участі (т. 1 а. с. 247), відзив на позовну заяву (т. 1 а. с. 115 – 118), та заяву про застосування строків позовної давності (т. 2 а. с. 218). У вказаних відзиві та заяві про застосування строків позовної давності відповідач зазначає, що вона не визнає позовних вимог та просить закрити провадження у справі, у зв`язку з недотриманням позивачем при подачі позову вимог ст. 175 ЦПК України та у зв`язку із порушенням строків позовної давності або відмовити у задоволенні позову. Зокрема, на її думку, позивачем невірно визначено розмір ціни позову та відповідно невірно сплачено суму судового збору за звернення з позовом до суду, невірно встановлено статуси сторін у справі та не залучено у справі належного відповідача, а саме відповідний орган місцевого самоврядування. Крім того, позивачем пропущено трирічний строк позовної давності звернення з позовом до суду, який на її переконання вже сплив. Відтак, вона вважає за необхідне застосувати судом наслідки позовної давності до заявленного позову.
Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилась, належним чином повідомлена про час, дату та місце судового розгляду по справі. До суду подала: відзив на позовну заяву (т. 1 а. с. 227 – 228), та заяву про застосування строків позовної давності (т. 2 а. с. 220). У зазначених відзиві та заяві просить розгляд справи проводити без її участі, позовні вимоги не визнає, та просить застосувати наслідки позовної давності до заявленого позову, закрити провадження по справі у зв`язку із порушенням строків позовної давності або відмовити у задоволенні позову з підстав спливу строків позовної давності.
Третя особа: ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилась, належним чином повідомлена про час, дату та місце судового розгляду по справі. До суду подала письмову заяву про розгляд справи без її участі, проти задоволення позову не заперечує (т. 1 а. с. 165-166).
Третя особа: ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилась, належним чином повідомлена про час, дату та місце судового розгляду по справі. До суду подала письмову заяву про розгляд справи без її участі, проти задоволення позову заперечує (т. 1 а. с. 245).
Третя особа: ОСОБА_7 в судове засідання не з`явилась, належним чином повідомлена про час, дату та місце судового розгляду по справі. До суду подала письмові пояснення по справі (т. 1 а. с. 236-237), та заяву про застосування строків позовної давності (т. 3 а. с. 6-7), в яких просить справу розглядати без її участі, проти заявленного позову заперечує, відмовити у задоволенні позову з підстав спливу строків позовної давності.
Третя особа: ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечила проти задоволення позову, до суду подала письмові пояснення (т. 1 а. с. 43-46), додаткові письмові пояснення (т. 1 а. с. 217), додаткові письмові пояснення (т. 2 а. с. 166-172), відповідно до яких ОСОБА_2 вважає, що позивачем невірно встановлено статуси сторін у справі, зокрема їй, адже по суті вказаний спір впливає на її права та обов`язки співвласника вказаного житла, право власності на частку якого відстоюється позивачем. Остання не брала і не бере участі у догляді, ремонті та утриманні спірного будинку. У зв`язку із втратою правовстановлюючого документу на спірний житловий будинок орган місцевого самоврядування має виступати належним співвідповідачем на рівні із співвласниками. Є всі підстави вважати, що строки позовної давності в частині визнання прав позивача на спірний житловий будинок пропущені та не надано доказів поважності їх пропуску, відтак просить застосувати строки позовної давності. Крім того, позивачем при подачі позову не надано доказів ціни позову і ця обставина не була з`ясована судом, відповідно і сплачений судовий збір потребує перегляду. Подаючи позов, про визнання права власності, ставку судового збору необхідно обраховувати за позов майнового характеру, виходячи із ринкової вартості майна, відносно якого й пред`являється позов. Відповідно позивач, подаючи позов, мала виходити з реальної вартості спірного житлового будинку, надавши до суду належні докази грошового вираження матеріальноправової вимоги, що не було зроблено. 16.10.1995 року за згодою співвласників на ім`я ОСОБА_10 , як голову колгоспного двору, було видано свідоцтво про право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , яке вподальшому було втрачено. Рішенням виконкому Полковницької сільської ради №16 від 29.08.1996 року «Про призначення права власності на жилі будинки по Полковницькій сільській раді», де в п. 169 вирішено призначити право власності на житловий будинок по АДРЕСА_2 за: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_7 . Тобто, первісно набуто у спільну сумісну власність спірний житловий будинок за вказаними трьома особами, частки яких є рівні, але не визначені. Відповідно до рішення Ставищенської селищної ради №3674 від 18.01.2024 року вулицю Партизанську було перейменовано на Польову. ІНФОРМАЦІЯ_5 померла ОСОБА_11 , після її смерті відкрилася спадщина на частину спірного житлового будинку, яку прийняли шестеро її дітей за заповітом. Спільна сумісна власність на спірний житловий будинок для інших учасників спільної сумісної власності ОСОБА_10 та ОСОБА_7 не припинялася. ОСОБА_10 відмовився від прийняття спадщини після смерті своєї дружини ОСОБА_11 .. 29.02.2008 року ОСОБА_10 склав заповіт на своє майно, відповідно до якого заповідав його своїм дітям. Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_6 батька ОСОБА_10 виявилося, що ним складено новий заповіт на ОСОБА_1 .. Фактично у зв`язку із смертю співвласників і відкриттям спадщини відбувся поділ спірного житлового будинку, в якому залишилася частка ОСОБА_7 , яка не може входити до спадкової маси ОСОБА_10 .. Таким чином, у разі смерті одного із учасників права спільної сумісної власності передусім потрібно визначити частку померлого ОСОБА_10 у спільному майні, яка і буде об`єктом спадкування. За вказаних обставин частка у майні, на яку претендує позивач має розраховуватись саме із частки у майні, яка належала ОСОБА_10 , як співвласнику у спільній сумісній власності спірного житлового будинку та становить, з огляду на рівність часток співвласників – у майні. Співвласники спірного житлового будинку із позовами про визначення, виділ частки із даного майна не зверталися. Тому, заявлений позов є необґрунтованим та не може бути задоволеним.
Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_2 суду показала, що вона є співвласником спірного житлового будинку в с. Полковниче Білоцерківського району Київської області. Це будинок її померлих батьків, які побудували його в 1966 році після служби батька в Радянській Армії. Сім`я у них багатодітна – семеро дітей. Вона як найстарша в сім`ї із дітей допомагала батькам періодично ремонтувати будинок (водяне опалення, газопостачання, покриття на підлогу кольоровим лінолеумом). Позивач забрала все, що було в будинку, в господарстві – (зерно, вугілля, свиней, реманент), вживала земельну ділянку біля будинку, ніхто їй цього не забороняв. Вона ( ОСОБА_13 ) хоронила батьків своїх за свої власні кошти, також в цьому допомагали сестри. ОСОБА_1 сказала, що у неї є заповіт на майно і тринадцять років говорила про це, з того часу у них і виник спір. Позивач із своїм чоловіком вивезла із спірного будинку меблі, хоч участі у ремонті будинку батьків вона не брала. Три роки у позивача були на руках ключі від батьківського будинку, але ніякого ремонту вона в ньому не робила. Вона ( ОСОБА_2 ) не могла допустити, щоб батьківський будинок розвалився та робила в ньому ремонт, їй ніхто в цьому не допомагав. Коли ремонт був закінчений, ОСОБА_1 відразу заявила свої права на батьківський будинок. Коли батьки помирали, то їх ніхто не доглядав. Вони не були у безпорадному стані та не потребували стороннього догляду. ОСОБА_1 забрала гроші за земельні паї батьків. Позивач часто сварилася із спадкодавцем – ОСОБА_10 ..
Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши доводи учасників справи, з`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, допитавши свідка ОСОБА_2 , дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 слід задовольнити, виходячи із наступного.
Судом встановлено слідуючі факти та відповідні їм правовідносини.
08 червня 2018 року у справі №378/197/18 за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 до Полковницької сільської ради Ставищенського району Київської області, треті особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_9 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, визнання права власності в порядку виділення частки з колгоспного двору та за позовом третьої особи ОСОБА_9 до Полковницької сільської ради Ставищенського району Київської області, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності в порядку спадкування за законом, Ставищенським районним судом Київської області ухвалено рішення, яке вступило в законну силу 18 вересня 2018 року. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до погосподарських книг Полковницької сільської ради за 1986-1990, 1991-1995 роки, виписки за 1991-1995 роки та довідок Полковницької сільської ради житловий будинок АДРЕСА_1 відносився до майна колгоспного двору. На час припинення колгоспного двору 15 квітня 1991 року в ньому проживали та не втратили частку в його майні ОСОБА_10 - голова двору, ОСОБА_11 та ОСОБА_8 - члени двору. Номер спірного будинку АДРЕСА_2 змінено на АДРЕСА_1 на підставі рішення №41 тринадцятої сесії Полковницької сільської ради від 11.12.2007 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_12 , спащину після смерті якої прийняла ОСОБА_11 .. Рішенням виконавчого комітету Іванівської сільської ради від 03.04.1997 року позивача ОСОБА_2 призначено опікуном ОСОБА_9 , так як мати останнього ОСОБА_8 померла. Із спадкової справи на померлу ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 вбачається, що опікун ОСОБА_2 до нотаріальної контори із заявою в інтересах ОСОБА_9 щодо прийняття спадщини матері останнього не зверталась. Доказів вступу в управління або володіння спадковим майном ОСОБА_9 суду не надав, а безумовної підстави прийняття спадщини малолітніми до 2004 року законодавство не містило. ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_11 , спадщину за заповітом після її смерті прийняли ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_8 , ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , подавши до Ставищенської районної державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини у встановлений строк. ОСОБА_10 , - чоловік ОСОБА_11 03.06.2008 року подав до Ставищенської державної нотаріальної контори заяву про відмову від прийняття спадщини. Вказані обставини підтверджуються матеріалами спадкової справи щодо майна померлої ОСОБА_11 .. ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_10 , спадщину після смерті якого за заповітом прийняла ОСОБА_1 , подавши до Ставищенської районної державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини у встановлений строк. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які є дочками свого батька також подали до Ставищенської районної державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини у встановлений строк, але оскільки є спадкоємець за заповітом, їм як непрацездатним дочкам спадкодавця, що мають інвалідність належить обов`язкова частка спадкового майна ОСОБА_10 відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України, де вказано, що малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Вказані обставини підтверджуються матеріалами спадкової справи щодо майна померлого ОСОБА_10 .. Враховуючи вищевикладене, суд позов ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 задовольнив частково, а саме: визнав за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_11 на 1/9 частину спірного житлового будинку та право власності в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_10 на 1/42 частину спірного житлового будинку; визнав за ОСОБА_6 право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_11 на 1/9 частину спірного житлового будинку; визнав за ОСОБА_8 право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_11 на 1/9 частину спірного житлового будинку; визнав за ОСОБА_7 право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_11 на 1/9 частину спірного житлового будинку. В задоволенні решти частини позовних вимог позивачів відмовлено. В задоволенні позову третьої особи ОСОБА_9 відмовлено повністю (т. 1 а. с. 12 – 15).
Суд у вказаному рішенні не вирішував питання щодо визнання права власності на частину спірного житлового будинку за третіми особами ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які мають право на відповідну частку даного будинку, оскільки ними такі позовні вимоги не заявлялись. Визнаючи розмір часток, суд виходив з того, що ОСОБА_11 за життя, в порядку визначення частки з майна колгоспного двору набула права власності на 1/3 частину спірного житлового будинку та в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 дочки ОСОБА_12 набула права власності на 1/3 частину спірного житлового будинку, а тому право на 2/3 спірного житлового будинку увійшло до спадщини, яка відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_3 внаслідок смерті останньої. Спадщину за заповітом після її смерті прийняли ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_8 , ОСОБА_4 та ОСОБА_7 (кожна по 1/9 частині).
Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_10 , спадщину після смерті якого за заповітом прийняла ОСОБА_1 , подавши до Ставищенської районної державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини у встановлений строк. Відповідно до заповіту, посвідченого в Полковницькій сільській раді 16.11.2011 року та зареєстрованого в реєстрі за №82, ОСОБА_10 все своє майно заповів ОСОБА_1 .. До дня смерті ОСОБА_10 за зареєстрованим місцем проживання: АДРЕСА_1 , з ним ніхто не проживав. Інших спадкоємців, які б постійно проживали разом з ОСОБА_10 до дня його смерті не має. Спадкоємців малолітніх, неповнолітніх дітей, повнолітніх непрацездатних дітей, непрацездатного вдівця (вдови), непрацездатних батьків чи утриманців в будинку ОСОБА_10 не зареєстровано та не проживають. Відповідно до довідки Комунального підприємства Київської обласної ради «Південне бюро технічної інвентаризації» №1983 від 15.08.2017 року до 01.01.2013р. право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 в КП КОР «Південне БТІ» було зареєстровано за ОСОБА_10 на підставі свідоцтва про право власності виданого Полковницькою сільською радою від 16.10.1995 року. Остання дата технічної інвентаризації 11 серпня 2017 року. Вказані обставини підтверджуються матеріалами спадкової справи щодо майна померлого ОСОБА_10 (Т. 1 а. с. 53 - 108).
Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно право спільної часткової власності на частину спірного житлового будинку зареєстровано на ОСОБА_5 та ОСОБА_2 (т. 2 а. с. 61-61зв.).
09 липня 2025 року ОСОБА_1 звернулась до Ставищенської районної державної нотаріальної контори з заявою про видачу на її ім`я свідоцтва про право на спадщину за заповітом на належну їй частину спадкового майна, проте їй було відмовлено з підстав неможливості визначення складу спадкового майна та спадкоємицею не надано документів, які б підтверджували належність спадкового майна спадкодавцю (Т. 1 а. с. 25).
Згідно копії технічного паспорту на вказаний спірний житловий будинок садибного типу, 1966 року побудови, його загальна площа - 68 м2, житлова - 36,1 м2, де літер «А1-1» житловий будинок, літер «а2-1» житловий будинок (прибудова), літер «а3» навіс, вхідний ганок (прибудова), літер «Б1-1» сарай, літня кухня, літер «В1-1» сарай, літер «в2-1» сарай (прибудова), літер «Г1-1» погріб, літер «Д1-1» вбиральня, №1 огорожа, №2 колодязь (Т. 1 а. с. 18-22). Вартість спірного житлового будинку становить 249 445,01 гривень (т. 1 а. с. 26).
Земельна ділянка, де розташований вказаний житловий будинок, приватизована, що підтверджується копією державного акта на право приватної власності на землю серії ІІ-КВ №012810 від 17.02.2000 року та довідкою Полковницької сільської ради №39 від 23 січня 2018 року ( Т. 1 а. с. 24, т. 2 а. с. 20 зв.).
Згідно рішення 49-ї чергової сесії VIII скликання Ставищенської селищної ради Білоцерківського району Київської області від 18.01.2024 року №3674 та копії довідки Ставищенської селищної ради від 07.05.2025р. №73 в с. Полковниче Ставищенської селищної територіальної громади, вулицю Партизанська змінено на вулицю Польова, номер будинку 33 по АДРЕСА_1 змінено на номер 38 (т. 1 а. с. 16-17, 238). 
17 липня 2020 року Верховна Рада України прийняла Постанову №3650 «Про утворення та ліквідацію районів», якою Ставищенський район було ліквідовано, а утворена Ставищенська селищна громада увійшла до складу укрупненного Білоцерківського району.
У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Згідно із ст. ст. 4 ч. 1; 5 ч. 1 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
За ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно із ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу, який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч. 1, 2 ст. 15 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно з положеннями ст. 1218, частин 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, право на спадкування виникає у день відкриття спадщини, до складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
За статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені в заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. 
У відповідності до ч. 1 ст. 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частину спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.
За ч. 1, 2, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.
Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
За ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.
Статтею 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації, а порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість і підстави відмови в ній установлюються законом.
В частині 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року № 1952-IV вказано, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. В ч. 1 ст. 3 вказаного Закону передбачено обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав.
Частинами 2, 3 ст. 3Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.
Згідно абзацу 4 пункту 216 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (затвердженої наказом Мінюсту від 03.03.2004 року №20/5), при видачі свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно нотаріус вимагає, крім правовстановлюючого документа, витяг з реєстру прав власності.
З урахуванням положень ч. 1 ст. 15, ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом наведених норм права потреба в такому способі захисту виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами (документами), підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється.
Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України позивач вчасно, в шестимісячний строк, звернулась із заявою до нотаріальної контори для прийняття спадщини, що підтверджується копією матеріалів спадкової справи на ОСОБА_10 .. Незважаючи на це, відповідачі та треті особи подали до суду письмові заяви про застосування наслідків спливу строків позовної давності у спірних правовідносинах.
Проте, суд зазначає, що закон не встановлює правового наслідку у вигляді втрати права на спадщину через несвоєчасне звернення за її оформленням. Наведена ж відповідачами та третіми особами судова практика щодо застосування строків позовної давностіє нерелевантною до даної справи, відтак такого роду заяви суд вважає необгрунтованими і в їх задоволенні слід відмовити.
Таким чином, дослідивши по справі наявні письмові докази, суд вважає їх належними та допустимими, вони не суперечать один одному, узгоджуються між собою та доповнюють один одного, відтак суд приймає їх.
Визначаючи частку позивача у спірному житловому будинку, беручи до уваги доводи учасників справи та наявні письмові докази, а також ті обставини, які встановлено у рішенні Ставищенського районного суду від 08 червня 2018 року у справі №378/197/18, що в установленому порядку набрало законної сили, та давши їм належну оцінку в сукупності, суд дійшов висновку, що позивачу має належати в порядку спадкування за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_10 право власності на 2/7 частини спірного житлового будинку, оскільки – (1/3 - 1/42 - 1/42 = 14/42 – 1/42 – 1/42 = 12/42 = 2/7), де 1/3 - частка належна ОСОБА_10 , 1/42 – обов`язкова частка в спадщині виділена судом ОСОБА_2 , 1/42 - обов`язкова частка в спадщині, яка має бути виділена ОСОБА_3 .
За таких обставин, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Позивач в позовній заяві просить судові витрати по справі залишити за нею.
Керуючись ст. ст. 15, 16, 182, 392, 1216, 1218, 1220 ч. 1, 2, 1223, 1241, 1268, 1269, 1270, 1297 ЦК України, ст. ст. 2, 3, 4 Закону України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень” від 1 липня 2004 року № 1952-IV, ст. ст. 4, 5, 10, 12, 76-81, 82 ч. 4, 89, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1  про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом на частину житлового будинку, – задовольнити. 
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 ,в порядку спадкування за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_10 право власності на 2/7 (дві сьомих) частин житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею - 68 м2, житловою площею - 36,1 м2, вартістю 71270 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст рішення виготовлено 20 квітня 2026 року.

Суддя Р. В. Гуртовенко