Справа № 585/4175/25 
Номер провадження 2-а/585/10/26 

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 березня 2026 року м.Ромни

Роменський міськрайонний суд Сумської області в складі:
головуючої судді Машини І.М.,
секретаря судового засідання Марюхи В.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ромни справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 в особі представника адвоката Шунька Олексія Григоровича до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,

встановив:

Представник ОСОБА_1 – адвокат Шунько О.Г. звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про визнання протиправною та скасування постанови № 769 по справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст. 210-1 КУпАП від 19.09.2025 року.
В обґрунтування позовних вимог сторона позивача посилається на порушення вимог чинного законодавства України начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 в Сумській області полковником ОСОБА_2 , при винесенні постанови №769 від 19.09.2025 року у справі про адміністративне правопорушення.
Так, відповідно до протоколу №769АП-2025 від 15.09.2025 року про адміністративне правопорушення, громадянин ОСОБА_1 перебуваючи у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 в категоричній формі відмовився від проходження військово-лікарської комісії на яку направлявся 15.09.2025 року о 10:00 год., за рішенням начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 для визначення ступеня придатності до військової служби та в подальшому вирішення питання мобілізації під час дії правового режиму воєнного стану в Україні. Зазначене вище є правопорушенням абз.1 ч.1 та абз.2 ч.3 ст.22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та кваліфікується як вчинення правопорушення передбачене ч.3 ст. 210-1 КУпАП. В той же час, згідно Постанови №769 по справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП від 19.09.2025 року громадянин ОСОБА_1 перебуваючи у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 в категоричній формі відмовився від проходження військово-лікарської комісії на яку направлявся 15.09.2025 року о 10:00 год., за рішенням начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 для визначення ступеня придатності до військової служби та в подальшому вирішення питання мобілізації під час дії правового режиму воєнного стану в Україні. Тим самим порушив абз.4 ч.1 ст.22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч.3 ст. 210- 1 КУпАП. Протоколом № 769АП-2025 від 15.09.2025 року не виявлено порушення громадянином ОСОБА_1 вимог абз.4 ч.1 ст.22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а Постановою №769 по справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП від 19.09.2025 року не встановлено порушення громадянином ОСОБА_1 абзацу 4 ч.1 ст.22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Таким чином в протоколі №769АП-2025 від 15.09.2025 року про адміністративне правопорушення та в постанові №769 по справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП від 19.09.2025 року відсутня об`єктивна сторона правопорушення ОСОБА_1 , що виключає кваліфікацію за ч.3 ст.210-1 КУпАП. Абзац 4 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» вказує, що громадяни, які перебувають на військовому обліку, в добровільному порядку реєструють свій електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного чи резервіста. Суть та правова визначеність абзацу 4 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» виключає відповідальність за його порушення, так як в законі прямо вказано, що громадяни, які перебувають на військовому обліку, в добровільному порядку реєструють свій електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного чи резервіста. Таким чином, постановою №769 від 19.09.2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 210- 1 КУпАП за порушення нормативних актів, яких він не порушував. Вказане свідчить про те, що оскаржувана постанова складена з порушенням норм КУпАП та підлягає скасуванню.
05.11.2025 відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с.40).
18.11.2025 до суду надійшов відзив відповідача -1, в якому вказано, що стаття 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачає обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації, зокрема проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки. Додатком 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 № 1487 «Про затвердження Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів» визначено Привила військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, зокрема призовники, військовозобов`язані та резервісти проходити медичний огляд згідно з рішенням комісій з питань взяття на військовий облік, направлення для проходження базової військової служби або військово-лікарських комісій районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки. Гр. ОСОБА_1 , 1988 р.н., перебуває на вйськовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_4 у статусі військовозобов`язаного, йому присвоєно військове звання – солдат, отже на поширюється дія Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та постанови КМУ «Про затвердження Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів». 15.09.2025 гр. ОСОБА_1 у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 повідомили про необхідність проходження військово-лікарської комісії з метою визначення придатності для проходження військової служби останнього у зв`язку з відсутністю будь-яких даних про проходження ним медичного огляду у 2025 році у Єдиному держаному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів «Оберіг», що підтверджується обліковою карткою ОСОБА_1 . У зв`язку з вищевикладеним начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 було прийнято рішення видати йому направлення для визначення придатності до військової служби. 15.09.2025 гр. ОСОБА_1 у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 повідомили про необхідність продовження військово-лікарської комісії з метою визначення придатності для проходження військової служби останнього у зв`язку з відсутністю будь-яких даних про проходження ним медичного огляду у 2025 році у Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів «Оберіг», що підтверджується обліковою карткою ОСОБА_1 (картка є роздруківкою з Реєстру). 15.09.2025 року військовозобов`язаному ОСОБА_1 за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів «Оберіг», було сформоване направлення № 4889550 від 15.09.2025, з усіма відповідними реквізитами та Qr-кодом для проходження медичного огляду з метою визначення ступеня придатності до проходження військової служби, запис міститься в Журналі реєстрацій направлень на військово-лікарську комісію ІНФОРМАЦІЯ_5 . Крім того, Позивачу було видано картку обстеження та медичного огляду за вих. № 4889550. Під час отримання направлення для проходження військово-лікарської комісії Позивачу було доведено термін проходження медичного огляду та ознайомлено з відповідальністю за ухилення від проходження призову на військову службу під час мобілізації, запропоновано поставити підпис про ознайомлення в Журналі реєстрацій направлень на військово-лікарську комісію ІНФОРМАЦІЯ_5 , проте він висловив категоричну відмову, про що в Журналі зроблена відмітка «ВІДМОВА». Даний факт засвідчено за допомогою портативного відео реєстратора марки BOBLOV. Проходження ВЛК є не правом, а встановленим законом обов`язком військовозобов`язаного, за порушення якого настає передбачена відповідальність. Тобто, відмова від проходження ВЛК суперечить чинному законодавству, адже Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" та Положенням про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України чітко регламентований прямий обов`язок громадянина проходити ВЛК з метою визначення ступеня придатності до військової служби. При складанні протоколу про адміністративне правопорушення Позивачу було роз`яснено суть вчиненого порушення (відмова від проходження військово лікарської комісії), зміст ст. 63 Конституції України, права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, передбачені ст. 268 КУпАП, що засвідчено власноручним підписом Позивача; запропоновано надати письмові пояснення з приводу вчиненого проступку, проте Позивач відмовився від надання пояснень; у відповідності до вимог ст. 277-2 КУпАП, повідомлено про наступний розгляд справи, призначений на 10 год. 00 хв. 19.09.2025 у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 , каб. № 17 (тобто не пізніше ніж за три доби до дня розгляду справи), що засвідчено власноручним підписом Позивача, надано другий примірник протоколу Позивачу, що засвідчено його власноручним підписом. Зазначений протокол відповідає приписам КУпАП та містить всі необхідні реквізити. На адресу ІНФОРМАЦІЯ_3 не надходило жодного клопотання про відкладення розгляду справи. У ІНФОРМАЦІЯ_4 наявні матеріали про сповіщення особи про місце і час розгляду справи про адміністративне провадження № 769-АП-2025 та у зв`язку з відсутністю клопотань про відкладення розгляду справи було розглянуто матеріали адміністративного провадження. Як вбачається із фабульної частини оскаржуваної постанови начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 полковника ОСОБА_3 № 769-АП2025 від 19.09.2025, гр. ОСОБА_1 відмовився в категоричній формі від проходження військово-лікарської комісії на яку направлявся 15.09.2025 о 10 год 00 хв за рішенням начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 для визначення ступеня придатності до військової служби та в подальшому вирішення питання мобілізації під час дії правового режиму воєнного стану в Україні, тим самим порушив абз. 4 ч. 1 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, в особливий період. Представником Позивача в адміністративному позові зазначено, що не встановлено порушення громадянином ОСОБА_1 порушення статті 210-1 КУпАП оскільки начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 при винесені постанови було зазначено абз.4 ч.1 ст.22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» за порушення нормативних актів, яких він не порушував. Проте, за наявності формальних зауважень до змістовного викладення рішення, суд має врахувати реальний зміст документа, що підтверджує обставини, на підставі яких діяв державний орган. Відповідач 2 при складенні постанови про адміністративне правопорушення діяв на підставі закону й на підставі достатніх доказів, які об`єктивно доводять вину позивача у вчиненні адміністративного правопорушення. Вказана обставина не може бути самостійною та достатньою підставою для скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності за наявності події та складу адміністративного правопорушення, оскільки застосування «надмірного формалізму» буде порушувати принципи та завдання КУпАП, щодо охорони прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством. Безпідставна відмова (ухилення) від проходження медичного огляду для визначення ступеня придатності в особливий період є порушенням законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, зокрема ч.1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Враховуючи викладене, представник ІНФОРМАЦІЯ_6 просить у задоволенні позову відмовити. 
Сторони до суду не з`явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивача надав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав. Представник відповідача 1 у відзиві на позов просив проводити розгляд справи без своєї участі. 
Повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.с.6), зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.7).
Станом на 19.09.2025 у його Застосунку «Резерв+» наявна відмітка «розшукується ТЦК та СП: порушення військового обліку» (а.с.8).
15.09.2025 ОСОБА_1 за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів «Оберіг» було сформоване направлення № 4889550 від 15.09.2025, з усіма відповідними реквізитами та Qr-кодом для проходження медичного огляду з метою визначення ступеня придатності до проходження військової служби (а.с.63 зворот), запис про що міститься в Журналі реєстрацій направлень на військово-лікарську комісію ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.64). Також ОСОБА_1 видано картку обстеження та медичного огляду за вих. № 4889550 (а.с.65) .
З долученого до відзиву на позовну заяву відеозапису з відео реєстратора вбачається, що ОСОБА_1 було повідомлено про направлення його на медичний огляд та запропоновано поставити підписи про ознайомлення з терміном проходження військово-лікарської комісії та вимогами чинного законодавства за ухилення від проходження медичного огляду, проте останній зазначив, що відмовляється від проходження військово-лікарської комісії (0 хв 11 сек.) (а.с.72).
Згідно протоколу №769АП-2025 про адміністративне правопорушення, громадянин ОСОБА_1 перебуваючи у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 в категоричній формі відмовився від проходження військово-лікарської комісії на яку направлявся 15.09.2025 року о 10:00 год., за рішенням начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 для визначення ступеня придатності до військової служби та в подальшому вирішення питання мобілізації під час дії правового режиму воєнного стану в Україні. Зазначене вище є правопорушенням абз.1 ч.1 та абз.2 ч.3 ст.22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та кваліфікується як вчинення правопорушення передбачене ч.3 ст. 210-1 КУпАП. Протокол складений у присутності ОСОБА_1 15.09.2025, містить його підписи у відповідних графах. Другий примірник протоколу ним отримано, повідомлено про розгляд справи відносно нього на 19.09.2025 . Стаття 63 Конституції України та права, передбачені КУпАП роз`яснені (а.с.9).
ОСОБА_1 15.09.2026 вручене повідомлення про розгляд адміністративного матеріалу на 19.09.2025 на 10 год. 00 хв. (а.с.66 зворот).
Згідно Постанови №769 по справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП від 19.09.2025 року громадянин ОСОБА_1 перебуваючи у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 в категоричній формі відмовився від проходження військово-лікарської комісії на яку направлявся 15.09.2025 року о 10:00 год., за рішенням начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 для визначення ступеня придатності до військової служби та в подальшому вирішення питання мобілізації під час дії правового режиму воєнного стану в Україні. Тим самим порушив абз. 4 ч.1 ст.22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч.3 ст. 210- 1 КУпАП, за що на нього було накладено штраф у розмірі 17000 грн. Розгляд справи відбувся у відсутності позивача (а.с.10).
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Відповідно ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.
Статтею 7 КАС України визначено, що суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.
В свою чергу, згідно з п.1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Статтею 248 КУпАП визначено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється на засадах рівності перед законом і органом (посадовою особою), який розглядає справу, всіх громадян незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мови та інших обставин.
За змістом частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Статтею 7 КУпАП визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
Відповідно до статті 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України). Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.
Стаття 210-1 КУпАП, визначає покарання за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.
Відповідальність за вчинення указаних дій в умовах особливого періоду передбачена ч.3 цієї статі, санкцією якої передбачено накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
П.п. 2 п. 1 Додатку 2 (Правила військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів) до Постанови КМУ №1487 «Про затвердження Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів» від 30.12.2022 року передбачено, що призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні прибувати за викликом районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів на збірні пункти, призовні дільниці, до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках, розпорядженнях) районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів для взяття на військовий облік та визначення призначення на особливий період, оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на навчальні (перевірочні) та спеціальні збори військовозобов`язаних та резервістів.
П.п. 4 п. 1 Додатку 2 (Правила військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів) до Постанови КМУ №1487 «Про затвердження Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів» від 30.12.2022 року передбачено, що призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні проходити медичний огляд та лікування в закладах охорони здоров`я згідно з рішеннями комісій з питань взяття на військовий облік, направлення для проходження базової військової служби або військово-лікарських комісій районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я СБУ, а у розвідувальних органах - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії розвідувальних органів.
Абзацом 3 ч.1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено, що громадяни зобов`язані проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.
Абзацом 4 цієї частини та статті визначено, що громадяни, які перебувають на військовому обліку, в добровільному порядку реєструють свій електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного чи резервіста.
Згідно ч.1 ст. 276 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.
Згідно з ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно вимог ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.
Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.
Частиною 1 ст.72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів),що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Проаналізувавши обставини справи, оцінивши надані докази за власним переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому їх дослідженні, кожного окремо та в сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для відмови в задоволенні позову.
Відповідно до ст.65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України. 
Статтею 17 Закону України «Про оборону України» також визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Громадяни України чоловічої статі, придатні до проходження військової служби за станом здоров`я і віком, а жіночої статі - також за відповідною фаховою підготовкою, повинні виконувати військовий обов`язок згідно із законодавством.
Судом встановлено, що громадянин ОСОБА_1 , 1988 року народження, перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_4 у статусі військовозобов`язаного, йому присвоєно військове звання – солдат, отже на нього поширюється діє закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та постанови КМУ «Про затвердження Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів». 
15.09.2025 гр. ОСОБА_1 у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 повідомили про необхідність проходження військово-лікарської комісії з метою визначення придатності для проходження військової служби останнього у зв`язку з відсутністю будь-яких даних про проходження ним медичного огляду у 2025 році у Єдиному держаному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів «Оберіг», що підтверджується обліковою карткою ОСОБА_1 (а.с. 66)
У зв`язку з вищевикладеним позивачу начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 видане відповідне направлення для визначення придатності до військової служби, від отримання якого ОСОБА_1 категорично відмовився, про що в Журналі зроблена відмітка «ВІДМОВА» (а.с.64) і що підтверджується відеозаписом, який наявний в матеріалах справи (а.с.72). 
ІНФОРМАЦІЯ_5 не здійснює медичний огляд військовозобов`язаних, оскільки ці функції здійснює військово-лікарська комісія, яка складається із фахових лікарів відповідних спеціалізацій. Саме при проходженні ВЛК її членами лікарями вивчається стан здоров`я військовозобов`язаного, в тому числі і надана ним медична документація про стан його здоров`я. 
Згідно з абз.3 п.3.4 розділу 3 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України лікарі, які включаються до складу ВЛК із закладів охорони здоров`я комунальної або державної форми власності, під час проведення медичного огляду ознайомлюються з медичними записами в ЕСОЗ та з іншими медичними документами, які надає військовозобов`язаний, що характеризують його стан здоров`я, а також вносять до ЕСОЗ відповідні медичні записи на підставі отриманої інформації. 
У разі незгоди з направленням на медичний огляд ВЛК позивач мав право оскаржити його у встановленому законодавством порядку. 
Згідно п. 3.8. Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, постанова ВЛК про ступінь придатності військовозобов`язаного до військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період дійсна протягом одного року з дня закінчення медичного огляду. 
Тобто військовозобов`язані повинні один раз на рік проходити медичне обстеження. 
Таким чином, проходження ВЛК є не правом, а встановленим законом обов`язком військовозобов`язаного, за порушення якого настає передбачена відповідальність. Відмова від проходження ВЛК суперечить чинному законодавству, адже Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" та Положенням про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України чітко регламентований прямий обов`язок громадянина проходити ВЛК з метою визначення ступеня придатності до військової служби.
Даних про те, що позивач станом на момент винесення постанови мав чинне рішення (постанову) про придатність (непридатність) до військової служби матеріали справи не містять.
У зв`язку з відмовою ОСОБА_1 від проходження ВЛК відносно нього 15.09.2025 складений протокол про адміністративне правопорушення за порушення ним вимог ч.3 ст. 210-1 КУпАП та завчасно повідомлено його про розгляд відносно нього справи про адміністративне правопорушення. Останній на розгляд справи не з`явився. 
15.09.2025 начальником ІНФОРМАЦІЯ_8 винесено оскаржувану позивачем постанову № 769 і гр. ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, і накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн. 
Дійсно, під час винесення оскаржуваної позивачем постанови суб`єктом владних повноважень допущена описка у зазначенні номеру абзацу нормативно правового акту, порушення вимог якого здійснив позивач. А саме вказано на порушення ним вимог абз. 4 ч.1 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», замість абз.3 ч.1 ст. 22 указаного Закону.
Проте, указана вище обставина не може бути самостійною та достатньою підставою для скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності за наявності події та складу адміністративного правопорушення, оскільки застосування «надмірного формалізму» буде порушувати принципи та завдання КУпАП, щодо охорони прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: «протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків» і, на противагу йому, принцип «формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення»; межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття. 
У справі, що розглядається, формальні неточності слід оцінювати з урахуванням всіх обставин справи, у сукупності із суспільною важливістю оскаржуваного рішення та метою, на досягнення якої воно спрямовано, а також необхідністю досягнення балансу між інтересами позивача та публічними (суспільними) інтересами, на захист яких прийнято оскаржуване рішення. Такий підхід цілком відповідає засадам адміністративного судочинства, визначеним у статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України. 
Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що окремі формальні неточності не призвели до порушення прав позивача, оскільки оскаржуване ним рішення прийнято на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду викладеною у постановах від 16.03.2023 року по справі №400/4409/21, від 25.03.2020 року у справі №805/4508/16-а, від 20.05.2020 року у справі №809/1031/16, від 31.03.2021 року у справі №620/2520/20, від 27.09.2022 року у справі №320/1510/20.
Відповідно до ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Враховуючи те, що оскаржуване позивачем рішення суб`єкта владних повноважень прийнято за результатом повного, всебічного, об`єктивного та неупередженого дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, з урахуванням встановленої законом процедури, на підставі наявних доказів, керуючись законом та правосвідомістю, постанову №769 по справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст. 210-1 КУпАП необхідно залишити без змін, а позовну заяву ОСОБА_1 без задоволення. 
Керуючись ст.ст. 2, 77, 90, 286, 243, 250 КАС України, суд,-

ухвалив:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 в особі представника адвоката Шунька Олексія Григоровича до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання протиправною та скасування постанови №769 від 19.09.2025 року по справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення відносно громадянина ОСОБА_1 - відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Другого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його складення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення суду складений 27.03.2026.

СУДДЯ РОМЕНСЬКОГО  МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ	  І. М. Машина