ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 532/915/25  Номер провадження 22-ц/814/1229/26	Головуючий у 1-й інстанції Мороз Т. М.  Доповідач ап. інст. Дорош А. І.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2026 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого – судді – доповідача Дорош А. І.
Суддів: Лобова О. А., Триголова В. М.
при секретарі Коротун І. В.

розглянув у судовому засіданні в м. Полтава за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» 

на рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 16 жовтня 2025 року, ухвалене суддею Мороз Т. М., повний текст рішення складено – 23 жовтня 2025 року

у справі за Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
В С Т А Н О В И В:

23.04.2025 ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просило суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором №300001432 від 26.08.2021 у розмірі 25 251,75 грн та сплачений судовий збір у розмірі 2 422,40 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 26.08.2021 між АТ «Банк Форвард» та відповідачем було укладено договір про банківське обслуговування фізичних осіб шляхом підписання анкети-заяви №300001432 про акцепт Публічної пропозиції АТ «Банк Форвард», відповідно до якого ОСОБА_1 було відкрито поточний рахунок та надано кредит у сумі 21 487,07 грн на строк 609 днів з 26.08.2021 по 26.04.2023. Відповідач зобов`язалася повернути кредит та сплачувати плату за користування кредитом відповідно до умов цього договору. Станом на дату відступлення права вимоги заборгованість відповідача за кредитним договором №300001432 становить 25 251,75 грн, а саме: заборгованість за тілом кредиту – 21 487,07 грн; заборгованість за відсотками – 3 764,68 грн. 25.07.2024 АТ «Банк Форвард» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір №GL1N426202/1 про відступлення прав вимоги. Таким чином позивач отримав право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором.

Рішенням Кобеляцького районного суду Полтавської області від 16 жовтня 2025 року у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» про стягнення заборгованості за кредитним договором – відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки згідно наданих стороною позивача доказів у відповідача ОСОБА_1 відсутня заборгованість за спірним кредитним договором.

В апеляційній скарзі ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи; на неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позовні вимоги про стягнення з боржника 21 487,07 грн - основного боргу та 3 764,68 грн - відсотків повністю співпадають із сумами, які відображені в облікових транзакціях банку від 23.06.2023. У виписці відображено дві операції: Док. №431233 на суму 21 487,07 грн. Док. №431234 на суму 3 764,68 грн. Обидві операції мають однаковий тип — «Внутрішньобанківський документ». Це ключова ознака, оскільки такий тип документа підтверджує, що операція була виконана виключно всередині банку, без будь-якого руху реальних коштів від зовнішніх джерел. Тобто вона не є оплатою, не відображає списання коштів боржника та не може свідчити про фактичне погашення заборгованості. Звертається увага на графу «Призначення платежу» у виписці, яка, на думку позивача, є ключовим доказом у справі. Суд першої інстанції або не звернув уваги, або ж неправильно оцінив один із найважливіших реквізитів — графу «Призначення платежу». Для обох операцій (21 487,07 грн та 3 764,68 грн) призначення чітко вказує на внутрішню роботу банку: «Зміна плану рахунків при завантаженні в ЕІОС НБ». У призначенні як для суми 21 487,07 грн, так і для суми 3 764,68 грн зазначено «Зміна плану рахунків при завантаженні в ЕІОС НБ». Це призначення свідчить про те, що АТ «Банк Форвард» 23.06.2023 здійснював бухгалтерське перенесення простроченої заборгованості (тіла кредиту та відсотків) з одних внутрішніх облікових рахунків на інші спеціалізовані рахунки (просроч. осн. заборг. по договору 22032900276953 та просроч. процентів по договору 22089900263362). Ці операції є технічним обліком простроченої заборгованості в системі банку і не можуть бути доказом фактичної сплати боргу боржником реальним надходженням коштів. Окрему увага заслуговує операція «Уцінка» на суму 25 121,61 грн, яку суд першої інстанції, ймовірно, помилково прийняв за фактичне погашення заборгованості. Такий висновок є необґрунтованим, оскільки аналіз первинних документів та призначення платежу свідчить про інше походження цієї суми. По-перше, транзакція на суму 25 121,61 грн (док. №252589 від 12.07.2023) дійсно відображена як надходження (кредит) на рахунок ОСОБА_1 . Проте характер цього надходження визначається виключно внутрішнім бухгалтерським проведенням, а не реальною оплатою з боку клієнта. Платником у цій операції виступає внутрішній рахунок банку — 7399100000 – це спеціальний технічний рахунок банку, призначений для формування резервів, перегляду вартості кредитних портфелів та коригування балансових показників, а зовсім не для проведення реальних платежів від клієнтів - 0001, призначення якого прямо вказує на сферу його використання – переоцінка фінансових активів кредити. По-друге, призначення платежу однозначно підтверджує, що мова йде про внутрішню облікову операцію, а не про погашення боргу позичальником «Уценка сделки 300001432 от 26.08.2021 по данным на 30.06.2023». Таке формулювання є типовим для процедур перегляду вартості активів, що проводяться банком відповідно до внутрішніх положень, МСФЗ 9 та вимог НБУ щодо формування резервів під кредитні ризики. По-третє, сама по собі «уцінка» фінансового активу є суто бухгалтерською дією, під час якої банк зменшує балансову вартість кредиту, визнаючи частину заборгованості сумнівною або малоймовірною до стягнення. Джерелом такого коригування є власні резерви банку, а не кошти клієнта. Відповідно, уцінка не є оплатою, не підтверджує волевиявлення боржника на погашення кредиту, не свідчить про рух коштів із зовнішніх джерел, не може розглядатись як належний доказ часткової чи повної сплати боргу. Таким чином, операція «Уцінка» 25 121,61 грн відображає внутрішнє управлінське коригування активу банку, а не реальне грошове надходження від ОСОБА_1 . Помилкове тлумачення такої операції як погашення заборгованості призвело до неправильного встановлення фактичних обставин справи та спотворення розміру боргу. Відтак, можна зробити висновок, що сума заборгованості відповідача була доведена позивачем кредитними документами, які були надані до суду першої інстанції. Рішення суду першої інстанції щодо повного погашення боргу є передчасним, необґрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням принципу розподілу тягаря доказування. Виписка, яку суд першої інстанції поклав в основу рішення, не підтверджує факту сплати відповідачем боргу та є лише відображенням внутрішніх бухгалтерських операцій банку. 

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що 26.08.2021 ОСОБА_1 підписала анкету-заяву №300001432 про акцепт Публічної пропозиції АТ «Банк Форвард» на укладення договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Банк Форвард» (а.с. 4-6).

Відповідно до умов анкети-заяви сума кредиту становить 21 487,07 гривень; строк кредиту 609 днів; з 26.08.2021 по 26.04.2023; ставка по кредиту (на строкову частину основного боргу): 0,01%; ставка по кредиту (на прострочену частину основного боргу): 0,00001%. Щомісячна комісія без ПДВ 706,92 гривень.

Суду першої інстанції також надано паспорт споживчого кредиту, графік платежів за продуктом Реструктуризація 45, що підписані відповідачем (а.с. 7).

Укладення кредитного договору не заперечується стороною відповідача, а тому суд першої інстанції вважав факт укладення кредитного договору №300001432 доведеним.

Відповідно до розрахунку заборгованості АТ «Банк Форвард» за договором кредиту №300001432, ОСОБА_1 має заборгованість у розмірі 25 251,75 гривень, з яких за тілом кредиту 21 487,07 гривень, за відсотками 3 764,68 гривень. З наданого розрахунку вбачається, що тіло кредиту нараховано у період з 26.05.2023 по 25.06.2023, відсотки за період з 26.08.2021 по 25.02.2022 (а.с. 9).

25.07.2024 між АТ «Банк Форвард» та позивачем укладено договір про відступлення прав вимоги №GL1N426202/1 (а.с. 15-17).

Згідно витягу з реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються до договору №GL1N426202/1, позивач отримав право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №300001432 у розмірі 25 251,75 гривень, з яких за тілом кредиту 21 487,07 гривень, за відсотками 3 764,68 гривень (а.с. 18).

Також суду першої інстанції надано платіжну інструкцію №4170 від 23.07.2024 про сплату за договором про відступлення прав вимоги №GL1N426202/1 (а.с. 18).

На підтвердження розміру заборгованості за спірним кредитним договором суду першої інстанції також надано виписку по особовим рахункам ОСОБА_1 , згідно якої 26.08.2021 відповідачу видано кредит №300001432 у розмірі 21 487,07 гривень. Відповідачем здійснювалося погашення заборгованості за період з 28.09.2021 по 27.01.2022. Станом на 27.01.2022 заборгованість становить 0 гривень. Також відповідачем погашено відсотки за кредитним договором у розмірі 3 764,68 гривень (а.с. 10-11).

На підставі викладеного, суд першої інстанції вважав надану виписку за особовим рахунком належним та допустимим доказом, який підтверджується розмір виданого кредиту, суми сплачені відповідачем на погашення заборгованості та розмір заборгованості за наданим кредитом.

Представником позивача доводів на підтвердження заборгованості у розмірі 25 251,75 гривень не наведено. Водночас з наданих стороною позивача доказів, а саме виписки за рахунком вбачається, що відповідачем ОСОБА_1 заборгованість за спірним кредитним договором погашена в повному обсязі.

Наявність заборгованості також заперечується представником відповідача, який стверджує про повну сплату за укладеним договором.

Норми права, які застосував суд першої інстанції при вирішенні спору.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ч. 1 ст. 513, ст. 514 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

У постанові Верховного Суду від 14.04.2021 у справі №759/11453/20 зроблено правовий висновок про те, що виписка за картковим рахунком, є належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, що відповідає пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 №75, та узгоджується з правовою позицією, висловленою у постанові Верховного Суду від 16.09.2020 у справі №200/5647/18-ц (провадження №61-9618св19).

Відповідно до постанови Верховного Суду від 23.03.2023 у справі №910/3105/21 розрахунок заборгованості складений банком в односторонньому порядку сам по собі не є первинним документом в розумінні статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», оскільки не відповідає вимогам встановленим зазначеною нормою для первинних документів. Тобто розрахунок заборгованості самостійно, за відсутності первинних документів, не може вважатися доказом, який підтверджує суму видачі банком кредиту позичальнику, суми траншів кредиту, дату коли саме та яка сума кредитних коштів була повернута позичальником банку за відображеним у ньому періодом і як наслідок загальну суму боргу тощо.

Відповідно до позиції Великої Палати Верховного Суду, сформованої у справі №129/1033/13-ц від 18.03.2020, принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.

Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру.

Апеляційний суд у складі колегії суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Предметом позову є стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» заборгованості за кредитним договором №300001432 від 26.08.2021 у розмірі 25 251,75 грн.

За результатами перегляду справи в апеляційному порядку колегія суддів вважає, що, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції допустив невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, у зв`язку з чим прийшов до помилкового висновку відмову у задоволені позовних вимог.

Частиною першою статті 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 509, пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України зобов`язання виникають з договорів та інших правочинів.

За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 3, статті 6, частини першої статті 627ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України).

Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (частини перша та друга статті 633 ЦК України).

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (частина перша статті 634 ЦК України).

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Відповідно до частин першої, четвертої статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частиною другою статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З матеріалів справи вбачається, що 26.08.2021 ОСОБА_1 підписала анкету-заяву №300001432 про акцепт Публічної пропозиції АТ «Банк Форвард» на укладення договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Банк Форвард» (а.с. 4-6).

Відповідно до умов анкети-заяви сума кредиту становить 21 487,07 гривень; строк кредиту 609 днів; з 26.08.2021 по 26.04.2023; ставка по кредиту (на строкову частину основного боргу): 0,01%; ставка по кредиту (на прострочену частину основного боргу): 0,00001%. Щомісячна комісія без ПДВ 706,92 гривень.

Паспорт споживчого кредиту, графік платежів за продуктом Реструктуризація 45, що підписані відповідачем (а.с. 7).

У справі, що переглядається апеляційним судом, наданими позивачем доказами, які відповідають вимогам процесуального закону щодо їх належності, допустимості, достовірності та достатності, підтверджується факт укладення між сторонами кредитного договору шляхом акцептування Публічної пропозиції АТ «Банк Форвард», що свідчить про укладення між сторонами спірного кредитного договору та виникнення у відповідача обов`язку повернути використані кредитні кошти та сплатити банку проценти за користування кредитом.

При цьому колегія суддів зауважує, що відповідач факту укладення кредитного договору не оспорювала.
Згідно зі статтями 526, 530, 610 ЦК України та частиною 1 статті 612 ЦК України зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки згідно наданих стороною позивача доказів у відповідача ОСОБА_1 відсутня заборгованість за спірним кредитним договором.

Колегія суддів апеляційного суду не погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

По справі вбачається, що згідно розрахунку заборгованості АТ «Банк Форвард» за договором кредиту №300001432 від 26.08.2021 ОСОБА_1 має заборгованість у розмірі 25 251,75 гривень, з яких за тілом кредиту 21 487,07 гривень, за відсотками 3 764,68 гривень. З наданого розрахунку вбачається, що тіло кредиту нараховано у період з 26.05.2023 по 25.06.2023, відсотки за період з 26.08.2021 по 25.02.2022 (а.с. 9, 103).

На підтвердження факту наявності заборгованості за договором кредиту №300001432 від 26.08.2021 позивачем до матеріалів справи надано виписку по особовим рахункам угоди №300001432 від 26.08.2021 (а.с. 10-12, 104-106).

Виписка по рахунку – це офіційний документ, який надається власнику банківського рахунку (як фізичній, так і юридичній особі) і містить детальний перелік усіх фінансових операцій, здійснених за вибраний період. Включає інформацію про депозити, зняття коштів, платежі, нараховані відсотки, комісії та інші транзакції.

Це важливий інструмент контролю особистих коштів, а також фінансів бізнесу.

Документ допомагає підтверджувати надходження коштів. Банківський документ використовується як доказ здійснення платежів або отримання коштів, що може бути необхідним для розв`язання фінансових спорів або під час розгляду справи в суді.

Відповідно до висновку Вищого господарського суду України, наведеному у постанові від 06.04.2017 у справі №905/2009/15, висновку Верховного Суду, наведеному у постанові від 30.08.2019 у справі №353/614/15-ц - банківські виписки - є належними доказами на підтвердження видачі кредиту.
Відповідно до позиції Верховного Суду у справі №554/4300/16-ц банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

У наданій позивачем виписці відображено дві операції: док. №431233 на суму 21 487,07 грн, док. №431234 на суму 3 764,68 грн.

Обидві операції мають однаковий тип — «Внутрішньобанківський документ».

Це ключова ознака, оскільки такий тип документа підтверджує, що операція була виконана виключно всередині банку, без будь-якого руху реальних коштів від зовнішніх джерел.

Тобто вона не є оплатою, не відображає списання коштів боржника та не може свідчити про фактичне погашення заборгованості.

У графі «Призначення платежу» у виписці, для обох операцій (21 487,07 грн та 3 764,68 грн) призначення чітко вказує на внутрішню роботу банку: «Зміна плану рахунків при завантаженні в ЕІОС НБ».

У призначенні як для суми 21 487,07 грн, так і для суми 3 764,68 грн, зазначено «Зміна плану рахунків при завантаженні в ЕІОС НБ». 

Це призначення свідчить про те, що АТ «Банк Форвард» 23.06.2023 здійснював бухгалтерське перенесення простроченої заборгованості (тіла кредиту та відсотків) з одних внутрішніх облікових рахунків на інші спеціалізовані рахунки (просроч. осн. задолж. по договору 22032900276953 та просроч. процентов по договору 22089900263362).

Ці операції є технічним обліком простроченої заборгованості в системі банку і не можуть бути доказом фактичної сплати боргу ОСОБА_1 реальним надходженням коштів.

Транзакція на суму 25 121,61 грн (док. №252589 від 12.07.2023) дійсно відображена як надходження (кредит) на рахунок ОСОБА_1 . Проте характер цього надходження визначається виключно внутрішнім бухгалтерським проведенням, а не реальною оплатою з боку клієнта.

Платником у цій операції виступає внутрішній рахунок банку — 7399100000 – це спеціальний технічний рахунок банку, призначений для формування резервів, перегляду вартості кредитних портфелів та коригування балансових показників, а зовсім не для проведення реальних платежів від клієнтів. 0001, призначення якого прямо вказує на сферу його використання – переоцінка фінансових активів кредити.

Призначення платежу однозначно підтверджує, що мова йде про внутрішню облікову операцію банку, а не про погашення боргу позичальником «Уценка сделки 300001432 от 26.08.2021 по данным на 30.06.2023».

Таке формулювання є типовим для процедур перегляду вартості активів, що проводяться банком відповідно до внутрішніх положень, МСФЗ 9 та вимог НБУ щодо формування резервів під кредитні ризики.

Сама по собі «уцінка» фінансового активу є суто бухгалтерською дією, під час якої банк зменшує балансову вартість кредиту, визнаючи частину заборгованості сумнівною або малоймовірною до стягнення. Джерелом такого коригування є власні резерви банку, а не кошти клієнта. 

Відповідно уцінка не є оплатою, не підтверджує волевиявлення боржника на погашення кредиту, не свідчить про рух коштів із зовнішніх джерел, не може розглядатись як належний доказ часткової чи повної сплати боргу.

У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.07.2023 (справа №905/2030/19) суд звертає увагу на коректне трактування бухгалтерських проведень за активами, зазначаючи, що не всі коригування балансової вартості майна можна прирівнювати до реального грошового надходження чи сплати.

Таким чином, операція «Уцінка» 25 121,61 грн відображає внутрішнє управлінське коригування активу банку, а не реальне грошове надходження від ОСОБА_1 .

Відповідно до ч.1, ч.5, ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що позивачем було надано виписку за рахунками, яка на перший погляд містить записи, що можуть бути інтерпретовані як надходження коштів. Проте такі записи — це внутрішні банківські транзакції, а не операції із залученням коштів ззовні (наприклад, через СЕП або готівковий внесок).

Виписка надана позивачем, доводить відсутність зовнішніх реальних платежів — тобто не підтверджує, що позичальник (відповідач) справді перерахувала грошові кошти банку.

Натомість відповідач на підтвердження своєї позиції про повну сплату заборгованості не надала жодних доказів, які б підтвердили це. 

У постанові Верховного Суду від 19.04.2023 у справі №910/15551/20, зазначено, що суд не має права замінювати доказування сторін власними припущеннями, а також не може вважати факти доведеними, якщо вони підтверджені лише внутрішніми документами без зовнішніх підтвердних доказів.

Оскільки суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, не надав належної правової оцінки наявним у справі доказам, неправильно застосував норми матеріального права та допустив порушення норм процесуального права, що призвело до помилкового вирішення справи, колегія суддів дійшла до висновку про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення у справі нового судового рішення про задоволення позову ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» у повному обсязі.

Таким чином, апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення позову.

Частиною 13 ст. 141 ЦПК України визначено, що суд апеляційної чи касаційної інстанціях, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Частиною 1 та п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову.

Згідно ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Згідно з матеріалів справи, позивач ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» при зверненні до суду першої інстанції з позовом сплатило 2 422,40 грн судового збору (а.с. 4), до суду апеляційної інстанції – 3 633,60 грн (а.с. 192), а всього 6 056 грн.

У зв`язку із задоволенням позовних вимог з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» підлягає стягненню судовий збір у розмірі 6 056 грн.

Згідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення. 

Згідно п. 4 ч.1, ч. 2 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права. 

Керуючись ст. ст. 367 ч.1, 2, 368 ч. 1, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п. 3,4, 381 – 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» – задовольнити.

Рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 16 жовтня 2025 року – скасувати і ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором №300001432 від 26.08.2021 у розмірі 25 251,75 грн, що складається із: 21 487,07 грн – заборгованість за тілом кредиту; 3 764,68 грн – заборгованість за простроченими відсотками, та судовий збір у розмірі 6 056 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, то касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 25 лютого 2026 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов