ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

19 лютого 2026 року 
м. Київ

справа № 157/19/24
провадження № 61-12863св25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротенка Є. В. (судді-доповідача), Зайцева А. Ю., Тітова М. Ю., 

учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 , 
відповідач-Виконавчий комітет Камінь-Каширської міської ради Волинської області, 
розглянув при попередньому розгляді справи у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Кот Сергій Іванович, на рішення Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 29 травня 2025 року у складі судді Гамули Б. С. та постанову Волинського апеляційного суду від 18 вересня 2025 року у складі колегії суддів: Матвійчук Л. В., Федонюк С. Ю., Осіпука В. В., 
ВСТАНОВИВ:
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У січні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Виконавчого комітету Камінь-Каширської міської ради Волинської області про зобов`язання вчинити дії щодо забезпечення житлом. 

В обґрунтування позову посилався на те, що його сім`я складається з п`яти осіб, які проживають у приватизованій квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_1 . Загальна площа квартири складає 43,6 кв. м, а житлова - 29,9 кв. м. 
Позивач є особою з інвалідністю ІІ групи довічно. 
Крім нього у квартирі проживають його дружина ОСОБА_2 , син ОСОБА_3 , який є особою з інвалідністю І групи довічно, син ОСОБА_4 та його прийомний син ОСОБА_5 , який також є особою з інвалідністю ІІ групи довічно.
У зв`язку із тим, що санітарно-технічні норми його житлового приміщення не відповідають встановленим нормам України, на підставі рішення Виконавчого комітету Камінь-Каширської міської ради Волинської області № 92 від 14 квітня 1992 року його було поставлено на пільгову чергу для одержання квартири та внесено до Єдиного державного реєстру громадян, які потребують поліпшення житлових умов у першочерговому порядку. 
Взявши його сім`ю на першочерговий квартирний облік, відповідач взяв на себе зобов`язання поліпшити його житлові умови ще в липні 1996 року, однак, попри наявні можливості виконання своїх зобов`язань, свої зобов`язання виконувати не бажає протягом більше 30 років, чим порушує конституційне право позивача на житло.
Вважає, що відповідач має можливість виділити фінансування на придбання житлового приміщення у приватних осіб за рахунок перевиконання власних доходів. 
Придбати житло за власні кошти його сім`я можливості не має. 
Посилаючись на викладені обставини, позивач просив суд зобов`язати Виконавчий комітет Камінь-Каширської міської ради Волинської області забезпечити його благоустроєним житловим приміщенням у м. Камінь-Каширський Волинської області, яке відповідає встановленим нормам житлової площі, санітарним і технічним вимогам.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 29 травня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач на підставі рішення Виконавчого комітету Камінь-Каширської міської ради № 6/3 від 20 червня 2024 року втратив статус особи, яка потребує поліпшення житлових умов, та виключений зі списку таких осіб, а тому не має права вимагати від відповідача надання йому житла в порядку статті 31 Житлового кодексу України. 
Не погоджуючись із цим рішенням,  ОСОБА_1  в особі представника - адвоката Кота С. І. подав апеляційну скаргу. 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Волинського апеляційного суду від 18 вересня 2025 року рішення Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 29 травня 2025 року залишено без змін.
Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, зазначивши, що вони відповідають встановленим обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, а передбачених законом підстав для скасування рішення місцевого суду при апеляційному розгляді не встановлено.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
17 жовтня 2025 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 29 травня 2025 року та постанову Волинського апеляційного суду від 18 вересня 2025 року, сформовану його представником - адвокатом Котом С. І. в системі «Електронний суд».
В касаційній скарзі заявник просить скасувати вказані судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій оскаржувані судові рішення ухвалені з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного дослідження усіх доказів та обставин, що мають значення для справи, та без урахування висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.

Доводи інших учасників справи

27 жовтня 2025 року від Виконавчого комітету Камінь-Каширської міської ради Волинської області до Верховного Суду надійшов відзив, у якому відповідач просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, посилаючись на їх законність та обґрунтованість. 

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 21 жовтня 2025 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою та витребувано матеріали цивільної справи.

28 жовтня 2025 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами
Судами встановлено, що на підставі рішення Виконавчого комітету Камінь-Каширської міської ради Волинської області № 92 від 14 квітня 1992 року  ОСОБА_1  та його сім`ю було поставлено на пільгову чергу для одержання комунальної квартири як осіб, що потребують поліпшення житлових умов і мають право на першочергове отримання житла.
Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 06 квітня 2000 року № НОМЕР_1  ОСОБА_1 на праві спільної (сумісної) власності належить квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .Співвласниками квартири є дружина позивача ОСОБА_2 та його сини ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .
Із технічного паспорту на об`єкт нерухомого майна вбачається, що зазначена квартира знаходиться на другому поверсі двоповерхового будинку, має загальну площу 43,6 кв. м, житлову площу 29,9 кв. м, складається з трьох кімнат.
Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №362097338 від 17 січня 2024 року  ОСОБА_1 з 11 грудня 2008року має у своїй приватній власності житловий будинок по   АДРЕСА_2 .
Рішенням Виконавчого комітету Камінь-Каширської міської ради № 6/3 від 20 червня 2024 року сім`ю позивача ОСОБА_1 знято з квартирного обліку та виключено зі списку осіб, що мають право на першочергове отримання житла у зв`язку з поліпшенням житлових умов (прийняття у спадщину житлового будинку).
У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Волинського окружного адміністративного суду з позовом до Виконавчого комітету Камінь-Каширської міської ради Волинської області про визнання незаконним та скасування рішення Виконавчого комітету Камінь-Каширської міської ради № 6/3 від 20 червня 2024 року. 
Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2024 року прийнято вказану позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (справа №140/8654/24). 
Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2024 року провадження у справі № 140/8654/24 за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Камінь-Каширської міської ради Волинської області про визнання незаконним та скасування рішення № 6/3 від 20 червня 2024 року закрито на підставі пункту 1 частини першої статті 238 КАС України (заявлені позовні вимоги мають розглядатися в порядку цивільного судочинства).
Ухвала не оскаржена та набрала законної сили 28 листопада 2024 року.
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. 
Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Відповідно до частини другої статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. 
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення відповідають.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до статті 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до положень статті 9 ЖК України громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів.

Відповідно до статті 31 ЖК України громадяни, які потребують поліпшення житловихумов, мають право на одержання у користування жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими актами законодавства України. Жилі приміщення надаються зазначеним громадянам, які постійно проживають у даному населеному пункті (якщо інше не встановлено законодавством України), як правило, у вигляді окремої квартири на сім`ю.

Потребуючі поліпшення житлових умов члени житлово-будівельних кооперативів, громадяни, які мають жилий будинок (квартиру) у приватній власності, та інші громадяни, що проживають у цих будинках (квартирах), забезпечуються жилими приміщеннями на загальних підставах(стаття 33 ЖК України). 

Згідно з статтею 34 ЖК України потребуючими поліпшення житлових умов визнаються громадяни:

1) забезпечені жилою площею нижче за рівень, що визначається в порядку, встановлюваному цим Кодексом та іншими актами законодавства України;

2) які проживають у приміщенні, що не відповідає встановленим санітарним і технічним вимогам;

3) які хворіють на тяжкі форми деяких хронічних захворювань, у зв`язку з чим не можуть проживати в комунальній квартирі або в одній кімнаті з членами своєї сім`ї. Перелік зазначених захворювань затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я;

4) які проживають за договором піднайму жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду чи за договором найму жилого приміщення в будинках житлово-будівельних кооперативів;

5) які проживають тривалий час за договором найму (оренди) в будинках (квартирах), що належать громадянам на праві приватної власності;

6) які проживають у гуртожитках.

Громадяни визнаються потребуючими поліпшення житлових умов і з інших підстав, передбачених цим Кодексом та іншими актами законодавства України.

Громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, беруться на облік для одержання жилих приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду та вносяться до єдиного державного реєстру громадян, які потребують поліпшення житлових умов, порядок ведення якого визначає Кабінет Міністрів України.

Відповідно до статті 36 ЖК України облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, здійснюється, як правило, за місцем проживання у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті, селищної, сільської ради.

Відповідно до законодавства України у випадках і в порядку, встановлених цим Кодексом та іншими актами законодавства України, громадян може бути взято на облік і не за місцем їх проживання.

Відповідно до змісту статті40 ЖК України громадяни перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до одержання житлового приміщення, за винятком випадків, передбачених частиною другої цієї статті.

Громадяни знімаються з обліку потребуючих поліпшення житлових умов у випадках: поліпшення житлових умов, внаслідок якого відпали підстави для надання іншого жилого приміщення; одноразового одержання за їх бажанням від органів державної влади або органів місцевого самоврядування грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення у встановленому порядку; припинення трудових відносин з підприємством, установою, організацією особи, яка перебуває на обліку за місцем роботи, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими актами законодавства України; засудження до позбавлення волі на строк понад шість місяців; подання відомостей, що не відповідають дійсності, які стали підставою для взяття на облік, або неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про взяття на облік.

Відповідно до статті 42 ЖК України жилі приміщення надаються тільки громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов та внесені до єдиного державного реєстру громадян, які потребують поліпшення житлових умов, крім випадків, передбачених статтями 42-1, 46, частинами першою і другою статті 54, частиною першої статті 90, частиною шостою статті 101, статтями 102, 110, частиною першою статті 114 цього Кодексу, а також інших випадків, передбачених законодавством України.

Згідно з положеннями статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Вирішуючи спір, суди першої та апеляційної інстанцій, установивши, що ОСОБА_1 на підставі рішення Виконавчого комітету Камінь-Каширської міської ради № 6/3 від 20 червня 2024 року(яке є чинним) втратив статус особи, яка потребує поліпшення житлових умов, тавиключений зі списку таких осіб, дійшли обґрунтованого висновку, що позивач на час розгляду справи в суді не мав права вимагати від відповідача надання йому житла в порядку статті 31 ЖК України. 

З огляду на викладене, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про відмову у задоволенні позову.
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суди правильно визначились з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і дали їм належну оцінку, правильно встановили обставини справи, внаслідок чого ухвалили законні й обґрунтовані судові рішення, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права.
Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами попередніх інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального та процесуального права.
Доводи касаційної скарги про неврахування судами попередніх інстанцій висновків про застосування норм права у подібних спірних правовідносинах, які викладені у наведених постановах Верховного Суду, є необгрунтованими, оскільки висновки у цих справах і у справі, яка переглядається, та встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, є різними, у кожній із зазначених справ суди виходили з конкретних обставин справи та фактично-доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.
Верховний Суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення судів попередніх інстанцій - без змін, оскільки підстави для їх скасування відсутні. 

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Кот Сергій Іванович, залишити без задоволення.
Рішення Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 29 травня 2025 року та постанову Волинського апеляційного суду від 18 вересня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Коротенко

А. Ю. Зайцев

М. Ю. Тітов