Справа № 750/17412/25
Провадження № 2-а/750/25/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2026 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова у складі судді Рахманкулової І.П., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення,

в с т а н о в и в:

22 грудня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Деснянського районного суду м. Чернігова з позовом до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕГА № 1936232 від 12 грудня 2025 року.
Обґрунтований позов тим, що в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, а вказана постанова винесена безпідставно та з істотними порушеннями, не відповідає обставинам справи і вимогам закону. Зокрема, позивач вказує, що його двічі притягнуто до адміністративної відповідальності за одне й те саме правопорушення, а також у справі відсутні докази вчинення правопорушення, за яке його притягнуто до адміністративної відповідальності за с.1 ст.182 КУпАП. Позивач вказує, що перевищення рівня шуму може бути встановлено лише інструментальними вимірюваннями рівня шуму, проте у оскаржуваній постанові відсутні дані про рівень шуму, використовуваний прилад, методику вимірювання, сертифікацію та погодження замірів.
Також позивач посилається на наказ МОЗ України №463 від 22.02.2019 «Про затвердження Державних санітарних норм допустимих рівнів шуму в приміщенням житлових та громадських будинків і на території житлової забудови», яким визначені гранично допустимі значення шуму, проте жодних даних про перевищення цих норм відповідачем у постанові не зафіксовано.
Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 30 січня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Також вказаною ухвалою задоволено клопотання позивача, відстрочено йому сплату судового збору до ухвалення судового рішення у даній справі.
17 лютого 2026 року представником Департаменту патрульної поліції засобами поштового зв`язку надіслано до суду відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що поліцейський при винесенні оскаржуваної постанови діяв виключно на підставах, в межах повноважень та у спосіб, що визначений чинним законодавством, а тому постанова є законною та обґрунтованою.
Представник відповідача у відзиві на позов зазначила, що 22.11.2025 о 23 год 21 хв. зі служби «102» на службовий планшет поліцейським надійшло повідомлення, що за адресою: АДРЕСА_1 просять направити наряд поліції. Дане звернення було зареєстроване в журналі єдиного обліку заяв та повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події 22.11.2025. По прибуттю за вказаною вище адресою поліцейські зустріли мешканців будинку, які повідомили, що їх сусід постійно порушує тишу і заважає відпочивати та вказали на квартиру АДРЕСА_2 , з якої дійсно гучно лунала музика, яка порушувала режим тиші у нічний час. Позивачу було роз`яснено, що сусіди скаржаться на його дії, оскільки музика заважає їм відпочивати. Втім, останній на зауваження не реагував, музику тихіше не зробив, чим порушував громадський порядок, а тому поліцейським було винесено постанову серії ЕГА №1923395 від 23.11.2025, в якій зазначено, що 22.11.2025 о 23 год. 40 хв. в м. Чернігові по вулиці П`ятницькій, 94 громадянин ОСОБА_1 на захищеному об`єкті, в квартирі, гучно користувався звуковідтворювальною апаратурою, при цьому шум проникав за межі приміщення, де допускати це заборонено з 22 год 00 хв. по 08 год. 00 хв, чим порушив ст. 24 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідеміологічного благополуччя населення» та вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст. 182 КУпАП.
Проте, оскільки на час винесення постанови серії ЕГА №1923395 від 23.11.2025 не діяв Закон України «Про забезпечення санітарного та епідеміологічного благополуччя населення», за результатами службової перевірки рішенням т.в.о начальника управління патрульної поліції в Чернігівській області від 03.12.2025 постанову серії ЕГА №1923395 від 23.11.2025 було скасовано, а справу направлено на новий розгляд на підставі пункту 2 частини першої статті 293 КУпАП.
При новому розгляді, про який позивача належним чином було повідомлено, відносно нього винесено постанову серії ЕГА № 1936232 від 12.12.2025, де вірно зроблено посилання на порушення позивачем вимог ст.32 Закону України «Про систему громадського здоров`я», копію якої ним було отримано, а тому доводи позивача про те, що його двічі притягнуто до адміністративної відповідальності за одне й те ж правопорушення, є безпідставними.
Згідно ч. 1 ст. 269 КАС України, у справах, визначених статтями 273-277, 280-283, 285-289 цього Кодексу, заявами по суті справи є позовна заява та відзив на позовну заяву (відзив).
Відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши наявні у справі докази, суд встановив наступне.
З постанови серії ЕГА №1936232, винесеної 12 грудня 2025 року поліцейським 1 взводу 1 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Чернігівській області капралом поліції Потебнею Леонідом Олексійовичем у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху про притягнення позивача до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 255 грн. за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст.182 КУпАП убачається, що 22.11.2025 о 23 год. 40 хв. в м. Чернігові по вулиці П`ятницькій, 94 гр. ОСОБА_1 на захищеному об`єкті, квартирі житлового будинку, в якому постійно перебувають люди, гучно користувався звуковідтворювальною апаратурою, при цьому шум проникав за межі цього приміщення (квартири), де допускати це заборонено з 22 год. 00 хв. по 08 год. 00 хв., чим порушив вимоги статті 32 Закону України «Про систему громадського здоров`я» та вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.182 КУпАП.
У постанові наявний підпис ОСОБА_1 про ознайомлення його з правами та про отримання копії цієї постанови.
У відзиві на позовну заяву представник відповідача зазначила, що обставини події, що мала місце 22.11.2025 о 23 год. 40 хв. фіксувалися технічними засобами п/в (портативний відеореєстратор) №474252, №474305 та №471208 (12.12.2025).
Оскільки відповідачем ухвалу суду про відкриття провадження у справі отримано 06.02.2026, через більше ніж 1 місяць після винесення постанови серії ЕГА №193632 від 12.12.2025, а тому строк зберігання відеозапису з портативного відеореєстратора №471208 пройшов, у зв`язку із чим такий відеозапис було видалено автоматично.
Проте, у зв`язку із проведенням службової перевірки, проведеної відділом адміністративної практики за заявою ОСОБА_1 , строк зберігання відеозаписів з ПВ №474252 та №474305 був продовжений і збережений, а тому відповідач надав ці відеозаписи для огляду судом.
З оглянутого судом відеозапису видно, що по прибуттю поліцейських за викликом, їх зустріли мешканці сусідніх квартир і повідомили, що з квартири АДРЕСА_2 лунає музика. Поліцейськими встановлено, що з квартири АДРЕСА_2 дійсно гучно лунає музика, яка була чутна за межами приміщення квартири та створювала шум для мешканців будинку, у зв`язку із чим і було здійснено виклик патрульної поліцію. З відеозапису видно, що ОСОБА_1 , відчинивши двері і при спілкуванні з працівниками поліції, продовжував відтворення гучної музики, попри неодноразові зауваження поліцейських щодо необхідності припинення порушення тиші. На відеозаписі чітко видно, що на пропозиції працівників поліції щодо вимкнення або зменшення гучності музики, позивач не реагував, і в свою чергу доводив, що відтворення музики в його квартирі нікому не заважає. При цьому, на відеозаписі чутно, що з квартири позивача лунала музика і це відбувалося у темну пору доби, після 23 години. 
За вказаним фактом 23.11.2025 о 00 год 03 хв. поліцейським 1 взводу 1 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Чернігівській області капралом поліції Потебнею Леонідом Олексійовичем відносно позивача було винесено постанову серії ЕГА №1923395 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 182 КУпАП у вигляді штрафу в сумі 255 грн. У постанові було зазначено, що 22.11.2025 о 23 год. 40 хв. в м. Чернігові по вулиці П`ятницькій, 94 громадянин ОСОБА_1 на захищеному об`єкті, в квартирі, гучно користування звуковідтворювальною апаратурою, при цьому шум проникав за межі приміщення, де допускати це заборонено з 22 год 00 хв. по 08 год. 00 хв, чим порушив ст. 24 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідеміологічного благополуччя населення» та вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст. 182 КУпАП.
Проте, оскільки на час винесення постанови серії ЕГА №1923395 від 23.11.2025 не діяв Закон України «Про забезпечення санітарного та епідеміологічного благополуччя населення», за результатами службової перевірки рішенням т.в.о начальника управління патрульної поліції в Чернігівській області від 03.12.2025 постанову серії ЕГА №1923395 від 23.11.2025 було скасовано, а справу направлено на новий розгляд на підставі пункту 2 частини першої статті 293 КУпАП.
Таким чином, доводи позивача про те, що його двічі притягнуто до адміністративної відповідальності за одне й те ж саме порушення, не відповідають дійсності, оскільки постанову серії ЕГА №1923395 від 23.11.2025 було скасовано за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 до УПП в Чернігівській області, а справу було направлено на новий розгляд.
Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Статтею 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» (Застосування технічних приладів, технічних засобів та спеціалізованого програмного забезпечення), поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення: 1) фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень; 2) технічні прилади та технічні засоби з виявлення радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз; 3) безпілотні літальні апарати та спеціальні технічні засоби протидії їх застосуванню; 4) спеціальні технічні засоби перевірки на наявність стану алкогольного сп`яніння; 5) спеціалізоване програмне забезпечення для здійснення аналітичної обробки фото- і відеоінформації, у тому числі для встановлення осіб та номерних знаків транспортних засобів. 
Таким чином, дана стаття дозволяє поліцейському використовувати інформацію, отриману, зокрема із відеотехніки, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху, в тому числі відеозаписи, отримані із відео реєстратора поліцейського.
Частиною другою статті 258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, в тому числі зафіксованих в автоматичному режимі.
Працівники підрозділів Національної поліції мають право виносити постанови у справах про адміністративні правопорушення на місці вчинення такого правопорушення.
Згідно з ч. 1 ст. 182 КУпАП порушення вимог законодавчих та інших нормативно-правових актів щодо захисту населення від шкідливого впливу шуму чи правил додержання тиші в населених пунктах і громадських місцях тягне за собою попередження або накладення штрафу на громадян від п`яти до п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і накладення штрафу на посадових осіб та громадян - суб`єктів господарської діяльності - від п`ятнадцяти до тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Положення щодо захисту населення від шкідливого впливу шуму визначені у ст. 32 Закону України від 06.09.2022р. №2573-ІХ «Про систему громадського здоров`я» (далі - Закон №2573).
Частиною першою статті 32 Закону № 2573 передбачено, що органи державної влади, органи місцевого самоврядування, суб`єкти господарювання та громадяни під час здійснення будь-яких видів діяльності з метою запобігання утворенню шуму і зменшення його шкідливого впливу на здоров`я людини зобов`язані:
1) здійснювати відповідні організаційні, господарські, технічні, технологічні, архітектурно-будівельні та інші заходи із запобігання утворенню та зниження шуму до рівнів, визначених державними медико-санітарними нормативами та правилами;
2) забезпечувати під час роботи закладів громадського харчування, торгівлі, побутового обслуговування, розважального та грального бізнесу, культури, під час проведення концертів, дискотек, масових святкових і розважальних заходів дотримання рівнів звучання звуковідтворювальної апаратури та музичних інструментів у приміщеннях і на відкритих площах, а також рівнів шуму у прилеглих до них житлових і нежитлових будівлях не вище визначених державними медико-санітарними нормативами та правилами;
3) вживати заходів для недопущення перевищення рівнів шуму, а також шкідливого впливу інших фізичних факторів, зокрема під час руху автомобільного транспорту в населених пунктах;
4) вживати заходів для недопущення упродовж доби перевищення рівнів шуму, встановлених державними медико-санітарними нормативами, у таких приміщеннях і на таких територіях (захищених об`єктах):
у приміщеннях житлових будинків і на прибудинковій території;
у приміщеннях закладів охорони здоров`я, санаторно-курортних закладів, закладів соціального захисту населення, надавачів соціальних послуг, закладів освіти, культури;
у приміщеннях готелів і гуртожитків;
у приміщеннях закладів громадського харчування, торгівлі, побутового обслуговування, розважального та грального бізнесу, розташованих у межах населених пунктів;
у приміщеннях інших будівель і споруд, в яких постійно чи тимчасово перебувають люди;
на територіях парків, скверів, зон відпочинку, розташованих на території мікрорайонів і груп житлових будинків.
Відповідно до ч. 2 ст. 32 Закону №2573 шум на захищених об`єктах під час здійснення будь-яких видів діяльності не повинен перевищувати рівні, встановлені державними медико-санітарними нормативами для відповідного часу доби.
Згідно з ч. 3 ст. 32 Закону №2573 на захищених об`єктах із 22 години до 8 години забороняються гучний спів і гучні вигуки, користування звуковідтворювальною апаратурою та іншими джерелами побутового шуму, проведення салютів, феєрверків, використання піротехнічних засобів.
Зазначена норма Закону встановлює заборону шуму у визначений період, без встановлення допустимих граничних рівнів такого шуму у децибелах.
Об`єктивну сторону вказаного правопорушення складають дії, які супроводжуються шумом та заважають відпочинку населенню у нічний час доби (з 22 год.00 хв. до 08 год. 00 хв.). До таких дій належить користування звуковідтворювальною апаратурою. 
Визначення рівнів шуму та порівняння їх з рівнями, установленими санітарними нормами, стосується часу доби, який не охоплює період з 22:00 до 08:00, а тому в цій частині доводи позивача суд також вважає безпідставними.
У п. 9 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 №572 зазначено, що у приміщеннях житлових будинків і гуртожитків заборонено:
голосно співати і кричати, користуватися звуковідтворювальною апаратурою та іншими джерелами побутового шуму з двадцять другої до восьмої години;
проводити у робочі дні з двадцять першої до восьмої години, а у святкові та неробочі дні цілодобово ремонтні роботи, що супроводжуються шумом. Власник, наймач (орендар) приміщення, в якому передбачається проведення ремонтних робіт, зобов`язаний повідомити мешканців прилеглих квартир, житлових приміщень у гуртожитку про початок зазначених робіт. За згодою мешканців усіх прилеглих квартир, житлових приміщень у гуртожитку ремонтні та будівельні роботи можуть проводитися також у святкові та неробочі дні. Рівень шуму, що утворюється під час проведення будівельних робіт, не повинен перевищувати санітарних норм.
Оглянутим судом відеозаписом, що наданий відповідачем до відзиву на позов, підтверджується проникнення шуму з квартири позивача, а саме користування звуковідтворювальною апаратурою після 23 години, і цей шум був чутний за межами квартири позивача, у зв`язку з чим мешканцями сусідніх квартир було здійснено виклик поліцейських, з метою припинення правопорушення.
Відповідно до статті 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Враховуючи викладене, висновки про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення повинні ґрунтуватися на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи та наданих доказів.
За змістом пунктом 1 статі 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Статтями 72-79 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Разом з тим, окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.
Правовий висновок Верховного Суду, викладений в постанові від 25.06.2020 по справі 520/2261/19, зводиться до того, що: ч. 2 ст.77 КАС України покладено обов`язок доказування відповідача суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного ч. 1 цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.
Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Частиною 4 ст. 258 КУпАП визначено, що уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 283 цього Кодексу.
Таким чином, чинним законодавством у визначених випадках допускається скорочене провадження у справах про адміністративне правопорушення, яке передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладення адміністративного стягнення на боржника безпосередньо на місці його вчинення.
Позивачем до адміністративного позову не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про незаконність винесеної щодо нього постанови. Незгода позивача з притягненням його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.182 КУпАП не є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.
Згідно з п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 6-10, 72, 77, 90, 241-246, 255, 286, 292, 295 КАС України, суд, -

в и р і ш и в :

у задоволені позову ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків – НОМЕР_1 ) до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (місцезнаходження: вул. Федора Ернста, 3, м. Київ, код - 40108646) про скасування постанови серії ЕГА №1936232 від 12.12.2025 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.182 КУпАП - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 605 грн. 60 коп.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.
Рішення суду може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів після його проголошення.
Повний текст рішення складено 25.02.2026.

Суддя