ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Симона Петлюри, 16/108, м. Київ, 01032, тел. (044) 235-95-51, е-mail: inbox@ko.arbitr.gov.ua

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"17" березня 2026 р. м. Київ 
Справа № 911/2704/25 

Господарський суд Київської області у складі:
судді Ейвазової А.Р., 
розглянувши у спрощеному провадженні справу за позовом Броварської міської ради Броварського району Київської області до ОСОБА_1 про стягнення 89 716,75грн, без виклику представників сторін,

ВСТАНОВИВ:

Броварська міська рада Броварського району Київської області (далі – позивач, Броварська МР) звернулась до Господарського суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 (далі – відповідач, Сом А.О.) про стягнення 89 716,75грн заборгованості з орендної плати.
В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на порушення відповідачем зобов`язань за договором від 29.03.2002 оренди земельної ділянки в частині сплати орендних платежів за період з 01.11.2018 по 03.03.2025 у встановлений договором строк (з урахуванням уточнення у поясненні від 18.09.2025 №1.12.4-15/01/16576) (а.с.1-8; 47-50).
Ухвалою Господарського суду Київської області від 29.09.2025: відкрито провадження у даній справі за відповідним позовом; вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження; встановлено строки для подання учасниками заяв по суті (а.с.85-86).
Відповідна ухвала доставлена до електронного кабінету позивача 29.09.2025 о 17:40, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа (а.с.88).
Як визначено ч.11 ст.242 Господарського процесуального кодексу України (далі – ГПК України), у разі відсутності в учасника справи електронного кабінету суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
Копія вказаної ухвали направлена відповідачу, який не має електронного кабінету, поштовими відправленнями №0601197404241 за адресою, вказаною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, яке 04.10.2025 доставлено відповідачу, що підтверджується рекомендованим повідомленнями про вручення поштового відправлення (а.с.89).
Ухвала суду, як вбачається із змісту п.1 ч.1 ст.232 ГПК України, є видом судового рішення.
В силу п.п.2, 3 ч.6 ст.242 ГПК України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи та день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення.
Поряд з цим, абз.2 ч.6 ст.242 ГПК України установлено, що якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.
Таким чином, відповідна ухвала вважається врученою :позивачу – наступного робочого дня – 30.09.2025; відповідачу – 04.10.2025 (дата, зазначена в рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення).
В силу ч.1 ст.251 ГПК України у справі, яка розглядається у спрощеному провадженні, відзив подається протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
У строк, встановлений ч.1 ст.251 ГПК України, відповідач не скористався правом на подання відзиву; із заявою про поновлення встановленого законом строку для подання відзиву відповідач до суду не звертався.
Відповідно до ч.1 ст.118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.
Граничний строк розгляду відповідної справи, визначений ч.1 ст.248 ГПК України, сплив.
Дослідивши зібрані у справі докази, суд встановив наступні обставини.
29.03.2002 між Требухівською сільською радою Броварського району Київської області (далі – орендодавець) та приватним підприємцем Сомом Андрієм Олександровичем (далі – орендар) укладено договір оренди земельної ділянки, який посвідчено нотаріально (реєстровий №712) (а.с.9; далі – договір) та зареєстровано у книзі записів реєстрації договорів оренди за №6 від 29.03.2002.
Відповідно до п.п.1.1,1.2 договору: орендодавець, відповідно до рішення Требухівської сільської ради Броварського району Київської області від 28.03.2002, передає, а орендар приймає в тимчасове користування на умовах оренди земельну ділянку площею 0,02га, розташовану в селі Требухів Броварського району Київської області, згідно з планом-землекористування, що є невід`ємною частиною договору, яка, згідно земельно-кадастрової документації Броварського районного відділу земельних ресурсів, рахується в землях загального користування в межах Требухівської сільської ради станом на 29.03.2002 згідно довідки, виданої Броварським районним відділом земельних ресурсів від 29.03.2002 за №335; земельна ділянка надається на умовах оренди строком до 29.03.2017 для комерційного призначення, під розміщення кафетерію-бару по вулиці. Ватутіна, землі загального користування (комерційного призначення) села Требухів Броварського району Київської області.
Розмір орендної плати становить 5% від нормативної вартості земельної ділянки (п.2.1), а грошова оцінка земельної ділянки, як визначено п.2.2, складає 12 201грн. 
Згідно п.2.4 договору орендна плата сплачується орендарем щомісячно до 29 числа наступного місяця шляхом перерахування на рахунок Требухівської сільської ради.
Пунктом 4.1 договору передбачено, що орендар зобов`язаний, зокрема, своєчасно сплачувати орендну плату.
В силу п.5.1 договору земельна ділянка повертається орендарем не пізніше 10 днів після закінчення терміну дії цього договору.
Як вбачається з матеріалів справи, додатком до вказаного договору є кадастровий план земельної ділянки, що містить опису її меж, координати (а.с.10).
Броварська МР вимагала від ОСОБА_1 сплатити орендну плату за укладеним договором відповідно до листів позивача, що адресовані відповідачу від: 25.08.2023 за вих.№1.8-11/01/13915, 11.10.2023 за вих.№1.8-11/01/16833, 23.11.2023 за вих.№1.8-11/01/19751, 19.02.2024 за вих.№1.8-11/01/2632, 25.03.2024 за вих.№1.8-11/01/5055, 12.06.2024 за вих.№1.8-11/03/10831, 29.07.2024 за вих.№1.8-11/01/13913, 01.10.2024 за вих.№1.8-11/01/17968 (а.с.11-18).
В якості доказів направлення вказаних листів позивач надає реєстри відправлень Центру обслуговування «Прозорий офіс» за серпень, жовтень 2023 року, лютий, червень-липень, жовтень 2024 року (а.с.56-72), з яких вбачається, що листи направлені простою кореспонденцією, а також відомості з електронного документообігу Броварської МР щодо направлення таких відправлень (а.с.73-80).
Листом від 01.08.2025 за вих.№14831/5/10-36-13-07 Головне управління ДПС у Київській області повідомлено Броварську МР, що станом на 30.07.2025 податковий борг зі сплати орендної плати з фізичних осіб у Сома А.О. становить 89 716,75грн (а.с.19-21).
Предметом спору у даній справі є наявність у відповідача обов`язку сплачувати орендну плату за користування відповідною земельною ділянкою.
Так, на вирішення суду переданий спір щодо стягнення з відповідача боргу у вищезазначеному розмірі – 89716,75грн. Розгляд відповідного спору належить до компетенції господарських судів з наступних підстав.
Вирішуючи питання щодо віднесення розгляду даного спору, враховуючи статус відповідача як фізичної особи, до компетенції господарського суду, суд виходить з наступного.
Загальними критеріями належності розгляду справи за правилами господарського судочинства є одночасно суб`єктний склад учасників спору та характер спірних правовідносин. Крім того, пряма вказівка в законі на вид судочинства, за правилами якого розглядається визначена категорія справ, є підставою вважати справу такою, що підлягає розгляду за правилами такого судочинства.
Як установлено п.1 ч.1 ст.20 ГПК України, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.3 Господарського кодексу України(далі – ГК України, тут і надалі у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин): під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність; господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва – підприємцями; господарська діяльність може здійснюватись і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність).
Кожна фізична особа має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом (ст. 42 Конституції України).
Це право закріплено й у ч.1 ст.50 ЦК України, якою передбачено, що право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Частиною 2 цієї статті визначено, що фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом.
Тобто фізична особа, яка бажає реалізувати своє право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур за жодних умов не втрачає і не змінює свого статусу фізичної особи, якого вона набула з моменту народження, а лише набуває нових прав, що належать підприємцю. При цьому правовий статус підприємця сам по собі не змінює виду особи; така особа залишається фізичною особою.
Згідно ч.1 ст.128 ГК України громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.
Відповідно до п.7 ч.1 ст.1 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» (далі - Закон №755-IV), Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань - єдина державна інформаційна система, що забезпечує збирання, накопичення, обробку, захист, облік та надання інформації про юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, відокремлені підрозділи юридичної особи, утвореної відповідно до законодавства іноземної держави.
Частинами 1, 3, 4 ст.10 Закону №755-IV визначено, що: якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою; якщо відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не внесені до нього, вони не можуть бути використані у спорі з третьою особою, крім випадків, коли третя особа знала або могла знати ці відомості; відомості, що містяться в Єдиному державному реєстрі, використовуються для ідентифікації юридичної особи або її відокремленого підрозділу, громадського формування, що не має статусу юридичної особи, фізичної особи-підприємця, у тому числі під час провадження ними господарської діяльності та відкриття рахунків у банках та інших фінансових установах.
В силу ч.1 ст.11 Закону №755-IV відомості, що містяться в Єдиному державному реєстрі, є відкритими і загальнодоступними (крім реєстраційних номерів облікових карток платників податків та паспортних даних).
Отже, інформація про статус фізичної особи-підприємця, який внесений до вказаного реєстру, для третіх осіб вважається достовірною.
Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відповідач - Сом Андрій Олександрович зареєстрований як фізична особа-підприємець з 08.10.2004, номер запису 23320170000000096 та з 30.01.2017 припинив свою підприємницьку діяльність за власним бажанням, про що внесено запис №23550060003013811 (а.с.39).
У випадку припинення підприємницької діяльності суб`єктом підприємницької діяльності (із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію такого припинення) зобов`язання (господарські зобов`язання) за укладеними договорами не припиняються, а продовжують існувати, оскільки особа, як фізична особа не перестає існувати та відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.
Зважаючи на те, що вимоги позивача обгруновані не виконанням зобов`язань за договором оренди, який укладено у період наявності у відповідача статусу суб`єкта підприємницької діяльності та які заявлені з посиланням на надання відповідачу в оренду земельної ділянки для використання під розміщення кафетерію-бару, тобто для здійснення комерційної діяльності, спір у даній справі підлягає розгляду за правилами господарського судочинства, тому підстав для закриття провадження у справі немає.
Заявлені вимоги суд вважає необґрунтованими з наступних підстав.
За своєю правовою природою укладений сторонами договір є договором оренди земельної ділянки.
Так, відповідно до ч.1 ст.93 Земельного кодексу України (далі – ЗК України) право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.
Як визначено ч.6 ст.93 ЗК України (у редакції, чинній на момент укладення договору),відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються законом.
В силу ст.2 ЗаконуУкраїни «Про оренду землі» (далі – Закон №161-XIV) (у редакції, чинній на момент укладення договору) відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються ЗК України, ЦК України, іншими законами України, постановами, виданими Кабінетом Міністрів України, у випадках, передбачених цим Законом, а також договором оренди землі.
Положеннями ст.12 Закону №161-XIV (у редакції, чинній на момент укладення договору) визначено, що договір оренди землі - це угода сторін про взаємні зобов`язання, відповідно до яких орендодавець за плату передає орендареві у володіння і користування земельну ділянку для господарського використання на обумовлений договором строк.
Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.18 Закону №161-XIV (у редакції, чинній на момент укладення договору): укладений договір оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації; порядок та органи, що здійснюють державну реєстрацію, визначаються Кабінетом Міністрів України.
Частиною 2 ст.125 ЗК України (у редакції, чинній на момент укладення договору), право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації.
При цьому, як визначено п.2 Порядку державної реєстрації договорів оренди землі, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.1998 №2073 (далі – Порядок №2073, у редакції чинній на момент укладення договору), державна реєстрація договорів оренди є офіційним визнанням і підтвердженням державою факту виникнення або припинення права оренди земельних ділянок.
Згідно абз.1 п.4 Порядку №2073 забезпечення реєстрації договорів оренди покладається на відповідні державні органи земельних ресурсів, зокрема, районні відділи земельних ресурсів.
Оскільки судом встановлено, що договір оренди зареєстрований компетентним органом у встановленому порядку, право оренди земельної ділянки, яка є об`єктом оренди за договором, у відповідача виникло після реєстрації відповідного договору – 29.03.2002.
Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо визначення територій та адміністративних центрів територіальних громад» від 16.04.2020 №562-IX Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні» доповнений пунктом 71наступного змісту: «до прийняття закону про адміністративно-територіальний устрій України визначення адміністративних центрів територіальних громад та затвердження територій територіальних громад здійснює Кабінет Міністрів України».
Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 12.06.2020 №715-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Київської області» визначені адміністративні центри та затверджені території територіальних громад Київської області, відповідно до якого Требухівська територіальна громада увійшла до складу Броварської міської територіальної громади Броварського району Київської області.
Відповідно до пп.10 п.1 постанови Верховної Ради України від 17.07.2020 №807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» утворений Броварський район Київської області з адміністративним центром у м. Бровари, до складу якого увійшла, у т.ч., Броварська територіальна громада.
Згідно пп.4 п.61розд.V «Прикінцеві та Перехідні положення» Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сформована територіальна громада є правонаступником усього майна, прав та обов`язків розформованої територіальної громади з урахуванням особливостей, визначених підпунктами 5 і 6 цього пункту.
Згідно п.п.3,4 рішення Броварської міської ради Броварського району Київської області від 09.02.2021 №14-01-08: проведено процедуру реорганізації Требухівської сільської ради Броварського району Київської області шляхом приєднання до Броварської міської ради Броварського району Київської області; Броварська міська рада Київської області визнана правонаступником всього майна, прав та обов`язків Требухівської сільської ради Броварського району Київської області (а.с.51-55).
Як визначено п.1 ч.1 ст.31 Закону №161-XIV (у редакції, чинній на момент закінчення строку дії договору) договір оренди землі припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено.
Згідно ч.1 ст.34 Закону №161-XIV (у редакції, чинній на момент закінчення строку дії договору), у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором; орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця.
Положеннями ч.ч.1-3, 5,6, 8, 11ст.33 Закону №161-XIV (у редакції чинній на момент закінчення строку дії договору) визначено, що: по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі) (ч.1); орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язанийповідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі (ч.2); до листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди (ч.3); орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі (ч.5); за наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення; у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором (ч.6); у цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється із, зокрема, уповноваженим керівником органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування без прийняття рішення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної або комунальної власності); додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов`язковому порядку (ч.8); відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено в суді (ч.11).
Отже, для продовження орендних відносин, у випадку, визначеному ч.2-5 ст.33 згаданого Закону, необхідно волевиявлення на це сторін договору, досягнення ними згоди щодо продовження договору у випадку реалізації переважного права орендаря на продовження орендних відносин, у тому числі на змінених умовах шляхом укладання додаткової угоди або у випадку, визначеному ч.6 такої статті, – мовчазна згода орендодавця, який не заперечує щодо продовження користування земельною ділянкою орендарем після закінчення строку дії договору та його поновлення на тих самих умовах на той самий строк, з подальшим обов`язком у місячний строк укласти додаткову угоду. Отже, як в першому, так і в другому випадках сторони мають укласти додаткову угоду.
При застосуванні ст.33 Закону №161-XIV у редакції, чинній на момент закінчення строку дії договору, суд, у відповідності до ч.4 ст.236 ГПК України, бере до уваги висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.08.2021 №903/1030/19 щодо її застосування.
Так, у п.п.38, 39-41, 43 згаданої постанови Велика Палата Верховного Суду виснував наступне: 
 «38.1 За загальним правилом, викладеним у частині п`ятій статті 33 Закону № 161-XIV, орендодавець у місячний строк із дня отримання листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі з проектом відповідної додаткової угоди їх розглядає, за потреби узгоджує з орендарем істотні умови договору, може повідомити орендаря про наявність обґрунтованих заперечень проти поновлення договору оренди землі, а за відсутності таких заперечень - вирішує поновити договір оренди землі (таке рішення потрібне лише щодо земель державної та комунальної власності) й укладає з орендарем відповідну додаткову угоду.
 38.2. Спеціальне правило, викладене у частині шостій Закону № 161-XIV, розраховане на випадки, коли орендодавець, який отримав від орендаря, наприклад, в останній день строку договору оренди землі лист-повідомлення про поновлення цього договору з проєктом відповідної додаткової угоди, протягом одного місяця після закінчення строку договору оренди землі не надіслав орендареві заперечень щодо такого поновлення, а орендар продовжив добросовісно користуватися земельною ділянкою. У такому разі орендодавець позбавлений можливості узгоджувати з орендарем нові істотні умови договору оренди землі, що вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були, без прийняття орендодавцем земель державної та комунальної власності окремого рішення про таке поновлення.
 39. При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється (частина четверта статті 33 вказаного Закону).
 40. Додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов`язковому порядку (частина восьма статті 33 Закону № 161-XIV). Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено в суді (частина одинадцята статті 33 Закону № 161-XIV).
 41. Без укладення додаткової угоди до договору оренди землі завершення процедури поновлення такого договору було неможливим. Така угода має ознаки не тільки зобов`язального, але й речового договору, оскільки засвідчує волю сторін на передання земельної ділянки у тимчасове володіння орендареві на новий строк. Тому зазначена додаткова угода згідно з пунктом 1 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» є підставою для державної реєстрації права оренди на новий строк. Саме з цією реєстрацією закон пов`язує виникнення права оренди (стаття 125 ЗК України). Тому не можна вважати, що поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною шостою статті 33 Закону № 161-XIV, є «автоматичною» пролонгацією орендних правовідносин.
 43. Єдиний механізм оформлення продовження орендних відносин, а саме шляхом укладення згаданої у частинах третій, п`ятій - восьмій, одинадцятій статті 33 Закону № 161-XIV додаткової угоди підтверджує змістовну єдність усіх приписів цієї статті.».
У даній справі позивач не посилався на укладення сторонами додаткової угоди щодо продовження строку дії договору оренди. При цьому, під час розгляду справи судом не встановлено фактів звернення відповідача до орендодавця з листом-повідомленням про поновлення договору оренди землі з проектом відповідної додаткової угоди, а також укладення сторонами, за результатами розгляду такого листа-повідомлення або за наявною мовчазною згодою, додаткової угоди про поновлення договору оренди, прийняття рішення судом, що набрало законної сили, про визнання укладеною додаткової угоди. Отже, суд дійшов висновку, що договір від 29.03.2002 оренди земельної ділянки, припинив свою дію 29.03.2017.
Також, слід зазначити, що Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству» від 05.12.2019 №340-IX суттєво змінив підхід до продовження орендних відносин. Він чітко розмежував зміст понять «поновлення договору оренди землі» та «переважне право орендаря на укладення договору оренди на новий строк», доповнивши ЗК України статтею 1261 «Поновлення договору оренди землі, договору про встановлення земельного сервітуту, договорів про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб або для забудови», Закон №161-XIV - статтею 322 «Поновлення договорів оренди землі», яка відсилає до статті 1261 ЗК України, та виклавши статтю 33 Закон №161-XIV у новій редакції з назвою «Переважне право орендаря на укладення договору оренди землі на новий строк». 
За змістом приписів статті 1261 ЗК України можливість поновлення договору оренди землі має бути чітко передбачена у цьому договорі та підпорядкована низці умов. Таке поновлення не можна передбачати у договорах оренди земельних ділянок державної та комунальної власності, крім випадків, якщо на таких ділянках розташовані будівлі або споруди, які перебувають у власності користувача або набувача права користування відповідною ділянкою. За наявності у договорі оренди землі умови щодо його поновлення після закінчення строку, на який його уклали сторони, цей договір поновлюється на такий самий строк і на таких самих умовах без вчинення сторонами письмового правочину про його поновлення. Останнє можливе у разі відсутності заяви однієї зі сторін про виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про поновлення договору. Таку заяву сторона договору може подати до вказаного реєстру не пізніш як за місяць до дати закінчення договору оренди землі (ч.ч.2,3 ст.126-1 ЗК України).
Однак, вказані норми не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, оскільки внесенні зміни набули чинності лише 16.07.2020, тоді як договір припинив свою дію 29.03.2017, тобто, ще до внесення відповідних змін, які за дотриманням визначених умов, передбачали автоматичну пролонгацію договору оренди без оформлення такої дії окремим правочином.
За таких обставин заявлені вимоги, які мотивовані виникненням зобов`язань з оплати орендної плати за фактом укладення відповідного договору оренди, що припинений, задоволенню не підлягають, оскільки у період, за який нарахована орендна плата - 01.11.2018 по 03.03.2025, такий договір не діяв. 
При цьому, суд у відповідності з ч.1 ст.14 ГПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках; збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи, як установлено ч.2 ст.14 ГПК України, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. 
Отже, суд не має повноважень самостійно змінювати підстави або предмет позову. При цьому, у випадку використання земельної ділянки комунальної власності без оформлення відповідного права, зважаючи на те, що використання землі в Україні є платним, фактичний землекористувач такої земельної ділянки, не здійснюючи оплату, безпідставно зберігає власні грошові кошти, чим порушує право власника такої земельної ділянки на отримання оплати, що не позбавляє власника такої земельної ділянки вимагати повернення таких коштів на підставі ч.1 ст.1212 ЦК України, однак, у даній справі вимоги заявлені з інших підстав.
З урахуванням зазначеного, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 89 716,75грн в рахунок сплати орендної плати за період з 01.11.2018 по 03.03.2025 за договором від 29.03.2002 оренди земельної ділянки, задоволенню не підлягають.
Відповідно до ст.129 ГПК України витрати по оплаті судового збору, понесені позивачем, суд покладає на позивача, враховуючи відмову у задоволенні заявлених вимог.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 129, 232-233, 237-238, 240, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити повністю у задоволенні позову Броварської міської ради Броварського району Київської області (ідентифікаційний код 26376375; 07400, Київська обл., Броварський р-н, м. Бровари, вул. Героїв України, буд. 15) до ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) про стягнення 89 716,7грн боргу з орендної плати.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Апеляційна скарга подається протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення у порядку, встановленому ст.257 ГПК України.

Суддя А.Р. Ейвазова