ЄУН: 336/631/26
Провадження №: 2/336/1668/2026 
20.04.26
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 квітня 2026 року         м. Запоріжжя
Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Коваленка П.Л., за участі секретаря судового засідання Степливої Т.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, у порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» через свого представника за довіреністю Какун А.С. звернулось до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя з позовною завою, в якій просить: стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №Z62.00406.004710142 від 27.12.2018 у розмірі 62749,55 грн., яка складається з заборгованості за основним боргом у розмірі 23126,59 грн., заборгованості за відсотками у розмірі 11395,41 грн., заборгованості за комісіями в розмірі 28227,55 грн. та судові витрати. 
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 27.12.2018 між Акціонерним Товариством «Ідея Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №Z62.00406.004710142. 17.11.2023 між АТ «Ідея Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №17112023, відповідно до умов якого право грошової вимоги за договором №Z62.00406.004710142 від 27.12.2018, укладеним між АТ «Ідея банк» та відповідачем, перейшло до ТОВ «ФК «ЄАПБ».
Всі нарахування, що відбувались до дати отримання позивачем права грошової вимоги здійснювались безпосередньо АТ «Ідея Банк» станом на день відступлення права вимоги. Позивач зазначає, що ним не здійснювалось жодних додаткових нарахувань та штрафних санкцій, умови кредитного договору в односторонньому порядку не змінювались.
Всупереч умов кредитного договору відповідач не виконав свого зобов`язання, не повернув кредитні кошти у встановлений строк.
Тому, відповідач має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», як новим кредитором, за кредитним договором №Z62.00406.004710142 від 27.12.2018 у розмірі 62749,55 грн., яка складається з заборгованості за основним боргом у розмірі 23126,59 грн., заборгованості за відсотками у розмірі 11395,41 грн., заборгованості за комісіями в розмірі 28227,55 грн. 
Ухвалою судді від 03.02.2026 відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 
У судове засідання представник позивача не з`явився, у позовній заяві зазначив про розгляд справи за відсутності позивача та його представника. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. 
Відповідач до суду не з`явився, причин неявки суду не повідомив, будь-яких клопотань не надав, правом надати відзив – не скористався. Відповідач повідомлявся про час та місце розгляду справи у встановленому законодавством порядку шляхом надсилання судової повістки за адресою зареєстрованого місця проживання.
Суд ухвалив постановити заочне рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів, що відповідає положенням ч. 4 ст. 223 та ч. 1 ст. 280 ЦПК України.
В силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Всебічно вивчивши обставини справи, дослідивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що позов заявлений обґрунтовано і підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин.
Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Отже, суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами.
Судом встановлено, що 27.12.2018 між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №Z62.00406.004710142, відповідно до якого банк надав відповідачу кредит на поточні потреби в сумі 23576,00 грн. строком на 60 місяців. Сторони погодили відсоткову ставку за кредитом, а також сплату позичальником коштів за обслуговування кредиту банком, в розмірах, визначених в Графіку щомісячних платежів. Згідно з графіком платежів сторони погодили сплату додаткових та супутніх послуг, а саме плату за обслуговування в сумі від 893,53 грн. до 476,24 грн. щомісячно. 
Кредитний договір №Z62.00406.004710142 від 27.12.2018 та додатки до нього підписані власноруч ОСОБА_1 . 
Факт отримання ОСОБА_1 грошових коштів з зазначеним вище договором підтверджується банківською випискою від 17.11.2023, яка є первинним банківським документом та є належним доказом. 
Доказами, які підтверджують факт отримання ОСОБА_1 грошових коштів за договором є первинні документи, оформлені відповідно до частини 1, 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», а саме банківська виписка. 
Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті в повному обсязі, кредитор має право вимагати його виконання.
Заборгованість відповідача, відповідно до довідки-розрахунку станом на 17.11.2023, наданої АТ «Ідея Банк» становить: 62749,55 грн. та складається із заборгованості за основним боргом у розмірі 23126,59 грн., заборгованості за відсотками у розмірі 11395,41 грн., заборгованості за комісіями в розмірі 28227,55 грн.
При цьому, з банківської виписки встановлено, що ОСОБА_1 здійснював часткове погашення заборгованості за кредитним договором №Z62.00406.004710142 від 27.12.2018, зокрема, за період з 04.02.2019 по 05.06.2019 ним було сплачено 4396,92 грн. за обслуговування кредиту.
За змістом ст. 208 ЦК України за загальним правилом у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною і юридичною особою, а договір між сторонами не становить виключення з цього правила.
Відповідно до частин першої, другої ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). 
Кредитний договір, яким є і договір між сторонами, укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
З системного аналізу наведених положень цивільного законодавства випливає, що законом до договору кредитування встановлено обов`язковість письмової форми, про дотримання якої свідчить підпис сторін.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У зв`язку з викладеним є очевидним, що у разі укладення договору у письмовій формі усі його умови повинні бути викладеними в договорі та підписаними сторонами.
За нормою ст; 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. 
Згідно із ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з умовами кредитних договорів позичальник зобов`язується вчасно повернути кредит, сплатити відсотки за користування в порядку, визначеному цими договорами.
Всупереч умовам кредитного договору відповідач не виконав своїх зобов`язань в повному обсязі, не погасив існуючу заборгованість.
Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
В подальшому, 17.11.2023 між АТ «Ідея банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №17112023, відповідно до якого до позивача перейшло право грошової вимоги, в тому числі до ОСОБА_1 за кредитним договором №Z62.00406.004710142 від 27.12.2018. У підтвердження цього факту позивачем надано Витяг з реєстру боржників №2 від 17.11.2023, відповідно до якого відповідач має непогашену заборгованість у розмірі: 62749,55 грн. та складається із заборгованості за основним боргом у розмірі 23126,59 грн., заборгованості за відсотками у розмірі 11395,41 грн., заборгованості за комісіями в розмірі 28227,55 грн.
Відповідно до ч. ч. 1,3 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.
Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом."
Згідно правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. Неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі.
При умові, що Відповідач з будь-яких підстав не отримав вищезазначене повідомлення про відступлення права вимоги, має місце той факт, за яким Відповідач не мав жодних перешкод для реалізації свого зобов`язання по сплаті існуючої заборгованості на рахунки Первісного кредитора, які вказані в Кредитному договорі, і таке виконання було б належним відповідно до вимог ст. 516 ЦК України.
Всупереч умовам Кредитного договору, відповідач не виконав свого зобов`язання, не здійснив дій на погашення існуючої заборгованості. 
Тому, на думку суду, позовні вимоги в частині заборгованості за основною сумою боргу та нарахованим процентам за користування кредитними коштами підтверджені й доведені в повному обсязі.
Однак, судом встановлено, що умовами кредитного договору №Z62.00406.004710142 від 27.12.2018 сторони погодили сплату комісії за обслуговування кредиту та ОСОБА_1 за період з 04.02.2019 по 05.06.2019 було сплачено 4396,92 грн. в рахунок погашення комісії. Зазначені умови, на думку суду, не відповідають нормам чинного законодавства, нарахування та стягнення грошових коштів за обслуговування кредиту є неправомірним, а отже сплачені кошти мають бути зараховані в погашення заборгованості за відсотками з огляду на наступне.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15-ц (провадження № 61-8862сво18) зробив висновок, що надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника.
Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку.
Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику та здійснюється при виконання прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику.
Умова договору про надання споживчого кредиту, укладеного після 16 жовтня 2011 року, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні Закону України "Про захист прав споживачів" (будь-які збори, відсотки, комісії, платежі), є нікчемною на підставі частини четвертої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів", норма якої діяла з 16 жовтня 2011 року до внесення змін на підставі Закону України "Про споживче кредитування" № 1734-VIII від 15 листопада 2016 року".
Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у справі № 686/9372/16, провадження № 61-663св21 від 15 грудня 2021 року.
У даній справі умовами кредитного договору передбачено, що позичальник зобов`язаний сплачувати банку комісійну винагороду за надання кредиту та комісію за обслуговування кредитної заборгованості.
Між тим, Верховний суд у постанові від 13.07.2022 у справі № 363/1834/17 (п.29) прийшов до висновку, що банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг (частина третя статті 55 Закону № 2121-III), однією із яких є розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик (пункт 3 частини третьої статті 47 цього Закону), зокрема надання споживчого кредиту. Тому банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку.
Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України "Про споживче кредитування" умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Згідно з ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочини, якщо його недійсність встановлена законом. У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
За таких обставин суд вважає за необхідне відмовити позивачу в частині задоволення позовних вимог щодо стягнення комісії в розмірі 28227,55 грн. та зменшити суму заборгованості відповідача за відсотками на суму сплачених коштів в рахунок погашення заборгованості за обслуговування кредиту в розмірі 4396,92 грн.
Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за основним боргом в розмірі 23126,59 грн. та заборгованість за відсотками в розмірі 6998,49 грн. (11395,41 грн. – 4396,92 грн.), а всього – 30125,08 грн. 
Враховуючи, що позовну заяву задоволено частково (на 48,01%), з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 1453,74 грн. (3028,00 грн.* 48,01%).
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 512, 514, 526, 527, 530, 611, 612, 625, 626, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 55, 77-82, 141, 259, 263-265, 273, 284, 352, 354 ЦПК України, суд,
УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» суму заборгованості за кредитний договором №Z62.00406.004710142 від 27.12.2018 в розмірі 30125 (тридцять тисяч сто двадцять п`ять) гривень 08 копійок, з яких: 23126 гривень 59 копійок – заборгованість за основним боргом, 6998 гривень 49 копійок заборгованість за відсотками.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» витрати по сплату судового збору у розмірі 1453 (одна тисяча чотириста п`ятдесят три) гривні 74 копійок.
Повне найменування учасників справи:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернень боргів», код ЄДРПОУ 35625014, юридична адреса: вул. Симона Петлюри, буд.30, м. Київ, 01032.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 .
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Апеляційна скарга може бути подана до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення
Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду
Суддя          П.Л. Коваленко