ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
16.03.2026	Справа № 910/14656/25	

Господарський суд міста Києва у складі судді Удалової О.Г, за участю секретаря судового засідання Літовки М.В., розглянув у відкритому судовому засіданні 
справу №910/14656/25
за позовом  ОСОБА_1 
до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВИДАВНИЦТВО "РОЗУМНИКИ»
про стягнення 1 474 000,00 грн

За участю представників сторін:
прокурор Захаревська Н.П.
від позивача Письменна Н.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВИДАВНИЦТВО "РОЗУМНИКИ» (далі - Товариство, відповідач) про стягнення 1 474 000,00 грн вартості частки, що підлягає виплаті позивачу як колишньому учаснику товариства відповідача.
Позовні вимоги обґрунтовані порушенням корпоративних прав позивача.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.12.2025 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено проведення підготовчого засідання на 29.12.2025, а також встановлено учасникам справи строки для вчинення процесуальних дій.
09.12.2025 від позивача надійшла заява про забезпечення позову, в якій останній просить з метою забезпечення виконання майбутнього рішення суду у справі № 910/14656/25 вжити заходи забезпечення позову.
10.12.2025 від відповідача надійшли заперечення на заяву про вжиття заходів забезпечення позову.
Ухвалою суду від 11.12.2025 відмовлено у задоволенні заяви позивача про вжиття заходів забезпечення позову у справі № 910/14656/25.
16.12.2025 до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому було заявлено клопотання про витребування доказів.
29.12.2025 до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив.
29.12.2025 до суду від відповідача надійшло клопотання про призначення судової експертизи.
29.12.2025 від позивача до суду надійшли заперечення на клопотання про призначення судової експертизи.
29.12.2025 суд оголосив перерву в підготовчому засіданні до 19.01.2026.
31.12.2025 від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив.
19.01.2026 від відповідача надійшло клопотання про долучення доказів до матеріалів справи.
У підготовчому засіданні 19.01.2026 суд протокольною ухвалою відмовив у клопотанні про витребування доказів.
19.01.2026 суд оголосив перерву в підготовчому засіданні до 29.01.2026.
28.01.2026 від позивача надійшло клопотання про залишення без розгляду клопотання про долучення доказу, визнання такого доказу недостовірним, неналежно оформленим та таким, що поданий після закінчення процесуальних строків без поважних причин, застосування заходу процесуального примусу у виді попередження згідно з статтею 132 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) без розгляду.
29.01.2026 суд оголосив перерву в підготовчому засіданні до 09.02.2026.
09.02.2026 від відповідача надійшло клопотання про поновлення строку на подання доказів та долучення доказів (оригіналу рецензії) до матеріалів справи.
У підготовчому засіданні 09.02.2026 суд протокольною ухвалою залишив клопотання про залишення без розгляду клопотання про долучення доказу, визнання такого доказу недостовірним, неналежно оформленим та таким, що поданий після закінчення процесуальних строків без поважних причин, застосування заходу процесуального примусу у виді попередження згідно з статтею 132 ГПК України без розгляду. Суд прийняв та долучив до матеріалів справи поданий доказ.
У підготовчому засіданні 09.02.2026 суд протокольною ухвалою відмовив у клопотанні про призначення судової експертизи.
У підготовчому засіданні 09.02.2026 представники учасників судового процесу зазначили, що вважають виконаними завдання підготовчого провадження, у зв`язку з чим не заперечують проти закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.02.2026 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 02.03.2026.
У судовому засіданні 02.03.2026 оголошено перерву до 16.03.2026.
16.03.2026 від позивача надійшло вступне слово представника позивача у справі.
У судових засіданнях суд, заслухавши вступне слово представників сторін, з`ясувавши обставини, дослідив в порядку статей 209-210 ГПК України докази у справі.
Після закінчення з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами суд перейшов до судових дебатів.
У судовому засіданні 16.03.2026 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення відповідно до статті 233 ГПК України.
Судом, відповідно до вимог статей 222-223 ГПК України, здійснювалося повне фіксування судового засідання технічними засобами та секретарем судового засідання велися протоколи судових засідань, які долучені до матеріалів справи.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, відзив, відповідь на нього, заперечення на відповідь, тощо, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Товариство з 01.03.2012 (дата реєстрації в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань згідно з витягом з ЄДР № 34917534 від 10.04.2025) здійснює господарську діяльність на території України.
Позивач вказує, що був учасником Товариства з моменту його створення до 15.08.2024.
Розмір внеску позивача до статутного капіталу становив 5 000,00 грн, що складало 25% від загального розміру статутного капіталу (20 000,00 грн).
Позивач вказує, що ним внесок своєчасно та повністю оплачено.
Так, витяг із системи «Youcontrol» станом на 19.11.2025 підтверджує історію змін учасників Товариства та наявність частки позивача.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 30.06.2025 у справі № 910/4597/25, яке набрало законної сили 17.09.2025 після перегляду в апеляційній інстанції (постанова Північного апеляційного господарського суду від 17.09.2025), встановлено обставини набуття позивачем права на частку у статутному капіталі.
Позивач вказує, що відповідно до частини четвертої статті 75 ГПК України зазначені обставини не потребують повторного доказування при розгляді цієї справи.
З огляду на викладене, на переконання позивача, він правомірно набув корпоративні права у повному обсязі як учасник Товариства з часткою у статутному капіталі 5 000,00 грн, що становило 25% статутного капіталу відповідача.
15.08.2024 позивач склав заяву, адресовану відповідачу, про добровільний вихід зі складу учасників Товариства.
Вказана заява була подана відповідно до частини першої статті 24 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» (далі - Закон) та пунктів 3.4.9, 8.2.1 Статуту Товариства, затвердженого протоколом загальних зборів учасників № 29-01/21 від 29.01.2021 (далі - Статут).
Заява позивача була нотаріально посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лапкевич Т.В. та зареєстрована у реєстрі за № 1989.
У той же день, 15.08.2024 приватним нотаріусом Лапкевич Т.В. як суб`єктом державної реєстрації проведено державну реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу Товариства (№ 1000701070010045902), що полягали у державній реєстрації виходу позивача зі складу учасників товариства та відповідному зменшенні статутного капіталу і складу учасників.
Вказане вище підтверджується описом документів від 15.08.2024 та Витягом з ЄДР № 34917534 від 10.04.2025.
Відповідно до частини п`ятої статті 24 Закону та пункту 8.2.5 Статуту учасник вважається таким, що вийшов з товариства, з дня державної реєстрації його виходу.
Отже, 15.08.2024 є датою державної реєстрації виходу позивача зі складу учасників Товариства, що підтверджує факт припинення його корпоративних прав у товаристві з цієї дати.
Відповідно до частини першої статті 96-1 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) корпоративні права - це сукупність правомочностей, що належать особі як учаснику (засновнику, акціонеру, пайовику) юридичної особи відповідно до закону та статуту товариства. 
Згідно з пунктом 3 частини третьої статті 96-1 ЦК України учасники (засновники, акціонери, пайовики) юридичної особи мають право у випадках, передбачених законом та установчим документом, вийти з юридичної особи.
Означена норма кореспондується з пунктом 3 частини першої статті 116 ЦК України, відповідно до якої учасники господарського товариства мають право у порядку, встановленому установчим документом товариства та законом вийти з товариства, а також - з пунктом 3.4.9 Статуту Товариства.
Відповідно до частини першої статті 24 Закону, підпункту 8.2.1 Статуту Товариства учасник товариства, частка якого у статутному капіталі товариства становить менше 50 відсотків, може вийти з товариства у будь-який час без згоди інших учасників.
Згідно з частиною п`ятою статті 24 Закону, пункту 8.2.5 Статуту Товариства учасник вважається таким, що вийшов з товариства, з дня державної реєстрації його виходу. Вихід учасника з товариства, внаслідок якого у товаристві не залишиться жодного учасника, забороняється.
Частиною шостою статті 24 Закону та пунктом 8.2.6 Статуту Товариства визначено, що не пізніше 30 днів з дня, коли товариство дізналося чи мало дізнатися про вихід учасника, воно зобов`язане повідомити такому колишньому учаснику вартість його частки, надати обґрунтований розрахунок та копії документів, необхідних для розрахунку. Вартість частки учасника визначається станом на день, що передував дню подання учасником відповідної заяви у порядку, передбаченому Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань».
Позивач вказує, що станом на березень 2025 року відповідач не виконав обов`язок щодо надання позивачу інформації про вартість його частки у статутному капіталі.
19.03.2025 представник позивача звернувся до відповідача з адвокатським запитом № 03/19/25-г-11, якому просив надати: 
- інформацію про вартість частки, що підлягає виплаті ОСОБА_1 ;
- обґрунтований розрахунок вартості частки; засвідчені копії документів, використаних при такому розрахунку.
У свою чергу, відповідач листом від 01.04.2025 повідомив, що запитувана інформація буде надана після отримання висновку незалежної оцінки статутного капіталу.
Позивач вказує, що, оскільки відповідач фактично ухилявся від виконання обов`язку, ОСОБА_1 був змушений звернутися до суду для захисту свого права.
Так, рішенням Господарського суду міста Києва від 30.06.2025 у справі № 910/4597/25 зобов`язано Товариство повідомити ОСОБА_1 інформацію про вартість його частки, надати обґрунтований розрахунок вартості частки та надати засвідчені копії документів, використаних при розрахунку.
Позивач вказує, що у справі № 910/4597/25 суд критично оцінив аргументи відповідача про передчасність позову та посилання на незалежну оцінку, оскільки: 
- договір про проведення оцінки від 02.09.2024 № 0-03-02/09/24 не містив строків виконання;
- з моменту укладення договору минуло дев`ять місяців, але станом на 30.06.2025 відповідач не надав жодного підтвердження проведення оцінки чи її очікуваного завершення.
Таким чином, суд у справі № 910/4597/25 встановив факт порушення відповідачем обов`язку щодо надання позивачу інформації про вартість його частки та визнав необхідність примусового виконання цього обов`язку в судовому порядку.
Позивач 08.11.2025 отримав від відповідача «Розрахунок вартості частки у статутному капіталі ТОВ «Видавництво Розумники», відповідно до якого частка позивача у статутному капіталі становить 5 000,00 грн.
Позивач вважає наданий розрахунок неналежним з таких підстав:
- формула і безпосередньо розрахунок протирічать одне одному;
- у розрахунку наведена формула: статутний капітал х частка учасника і наданий безпосередньо розрахунок: 20 000,00 грн : 25% = 5 000,00 грн;
- проте, якщо 20 000,00 грн поділити на 25%, то виходить 80 000,00 грн.
- розрахунок здійснено, виходячи лише з частки у статутному капіталі без врахування вимог частини восьмої статті 24 Закону та пункту 8.2.8 Статуту, які передбачають визначення вартості частки виходячи з ринкової вартості сукупності всіх часток (чистих активів);
- відповідач створює видимість виконання рішення суду, і фактично ухиляючись від його виконання.
Позивач вказує, що Господарським судом міста Києва у мотивувальній частині рішення від 30.06.2025 у справі №910/4597/25 чітко зазначив таке: 
«Відповідно до ч.ч. 5-12 ст. 24 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» учасник вважається таким, що вийшов з товариства, з дня державної реєстрації його виходу. Вихід учасника з товариства, внаслідок якого у товаристві не залишиться жодного учасника, забороняється. Не пізніше 30 днів з дня, коли товариство дізналося чи мало дізнатися про вихід учасника, воно зобов`язане повідомити такому колишньому учаснику вартість його частки, надати обґрунтований розрахунок та копії документів, необхідних для розрахунку. Вартість частки учасника визначається станом на день, що передував дню подання учасником відповідної заяви у порядку, передбаченому Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань». Товариство зобов`язане протягом одного року з дня, коли воно дізналося чи мало дізнатися про вихід учасника, виплатити такому колишньому учаснику вартість його частки. Статутом товариства, що діє на момент виходу учасника, може встановлюватися інший строк для здійснення такої виплати. Вартість частки учасника визначається виходячи з ринкової вартості сукупності всіх часток учасників товариства пропорційно до розміру частки такого учасника»;
«вартість частки визначається виходячи із ринкової вартості сукупності всіх часток учасників Товариства пропорційно до розміру частики такого учасника (п. 8.2.8)».
Позивач також вказує, що відсутній звіт незалежного оцінювача, на який раніше посилався відповідач.
Також позивач зазначає, що наданий розрахунок не відповідає попередній позиції Товариства, відповідно до якої відповідач наголошував на такому: 
«в цілях розрахунку вартості сукупності всіх часток учасників Відповідача було замовлено проведення незалежної оцінки статутного капіталу Відповідача, для визначення частини майна, що підлягає виплаті Позивачу за вирахуванням вартості його зобов`язань (тобто вартості чистих активів) пропорційно до частки Позивача в Статутному капіталі Відповідача. З урахуванням великого обсягу вихідної інформації, наразі Договір про проведення незалежної оцінки перебуває на етапі виконання. Після отримання відповідного звіту про визначення ринкової вартості майна - ми надамо інформацію про вартість частки, що підлягає виплаті Позивача, обґрунтований розрахунок вартості його частки і засвідчені копії документів, які були використані при розрахунку вартості частки».
На переконання позивача, відповідач порушує такі принципи корпоративної етики:
- добросовісність - відповідач діє формально, без реального наміру виконати обов`язок;
- прозорість - відсутність документів та незалежної оцінки свідчить про приховування інформації;
- справедливість - розрахунок занижений і не відповідає законодавству та статуту.
Позивач зазначає, що рішення Господарського суду міста Києва від 30.06.2025 у справі № 910/4597/25 фактично не виконано, чим порушено прямі приписи статті 24 Закону, а учасники відповідача зловживають правами, надаючи із затримкою і маніпуляціями необ`єктивний розрахунок вартості частки позивача, свідомо затягуючи процес самої виплати, що формує і викликає недовіру до відповідача та його корпоративної культури.
Відповідно до частини сьомої статті 24 Закону товариство зобов`язане протягом одного року з дня, коли воно дізналося чи мало дізнатися про вихід учасника, виплатити такому колишньому учаснику вартість його частки. Статутом товариства, що діє на момент виходу учасника, може встановлюватися інший строк для здійснення такої виплати.
Частиною десять статті 24 Закону передбачено, що товариство виплачує учаснику, який вийшов з товариства, вартість його частки або передає майно лише пропорційно до розміру оплаченої частини частки такого учасника.
Слід зазначити, що положення пунктів 8.2.7, 8.2.10 Статуту відповідають вказаним вище нормам Закону.
З огляду на викладене, строк виконання означеного обов`язку відповідача перед позивачем, як колишнім учасником Товариства, обчислюється періодом з 15.08.2024 до 15.08.2025 включно.
Позивач звернувся до відповідача з заявою про виплату вартості частки від 18.08.2025, яку останній отримав 27.08.2025, що підтверджується накладною № 0829200227039 від 23.08.2025, описом вкладення, повідомленням про вручення та тренінгом відправлення № 0829200227039.
Позивач вказує, що станом на дату складання цього позову, ОСОБА_1 , як колишній учасник Товариства, не отримав оплату вартості частки, розмір якої складає 25% статутного капіталу Товариства.
Позивач зазначає, що з огляду на вищезазначену поведінку відповідача, а також відсутність виплати частки позивачу, строк якої настав, враховуючи, що для встановлення дійсної ринкової вартості частки позивача в статутному капіталі відповідача необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити таку вартість неможливо, він здійснив заходи щодо збору відповідних доказів.
Так, позивач отримав від ГУ ДПС у м. Києві (вих. № 67955/6/26-15-12-08-08 від 17.07.2025) у відповідь на адвокатський запит вих. № 07/14/25-Г-39 від 14.07.2025 копії фінансової звітності відповідача - копії балансу і звіту про фінансові результати за 2022, 2023, 2024 роки малого підприємства Товариства.
У подальшому вказана фінансова звітність була надана позивачем суб`єкту оціночної діяльності Чумаченку Володимиру Миколайовичу (сертифікат суб`єкта оціночної діяльності № 330/2022, виданий ФДМ України 08.07.2022) для визначення справедливої (ринкової) вартості частки колишнього учасника в розмірі 25% статутного капіталу Товариства, у зв`язку з його виходом на день, що передував дню державної реєстрації такого виходу у ЄДРПОУ (14.08.2024) з метою захисту корпоративних прав колишнього учасника у судовому порядку.
Відповідно до Звіту про оцінку від 30.09.2025 ринкова вартість частки позивача складає 1 474 000,00 грн без ПДВ.
Позивач вважає, що, оскільки станом на дату звернення до господарського суду з цим позовом коштів до позивача від відповідача не надійшло, то спонукання відповідача у судовому порядку до виконання його обов`язку, передбаченого частиною сьомою статті 24 Закону і пунктом 8.2.7 Статуту, є належним способом захисту права позивача як колишнього учасника Товариства на отримання вартості належної йому часткив сумі 1 474 000,00 грн без ПДВ.
Відповідач заперечував проти задоволення позову, вказуючи, таке:
- відсутні належні та допустимі докази оплати позивачем частки в статутному капіталі Товариства;
- неналежність звіту про неналежну оцінку вартості корпоративних прав як доказу;
- позивачем не надано копії довіреності, яка б підтверджувала повноваження представника на підписання відповідної заяви про вихід.
Також відповідач подав суду Рецензію від 16.01.2026 на Звіт про незалежну оцінку вартості корпоративних прав, який надано позивачем.
Так, у вказаній вище Рецензії вказано, зокрема, таке:
«Звіт не повністю відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, має значні недоліки, не є якісним та професійним і не може бути використаний. Сукупність зазначених порушень свідчить про невідповідність Звіту вимогам законодавства у сфері оцінки мана та майнових прав і ставить під сумнів достовірність визначеної вартості частки ТО «Видавництво «Розумники» Такий Звіт не може вважатися належним та допустимим доказом у судовому процесі».
Суд відхиляє вказані доводи відповідача та дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з такого.
Стосовно відсутності доказів оплати позивачем частки в статурному капіталі, слід зазначити, що відповідачем не надано документального підтвердження того, що, починаючи з моменту створення Товариства до виходу з нього позивача, відповідач зазначав про таку неоплату в своїй фінансовій звітності та вживав необхідних заходів щодо стягнення такої оплати чи зменшення статутного капіталу.
Крім того, відповідач не вказував про відсутність повної оплати частки під час розгляду справи № 910/4597/25 чи під час листування з позивачем.
Означене вище свідчить про те, що перед Товариством не поставало питання неоплати частки позивачем аж до моменту розгляду цієї справи, водночас, поведінка відповідача протягом тривалого часу свідчить про те, що ним факт такої оплати визнавався та не заперечувався. 
Крім того, позивач брав участь у прийнятті рішень загальних зборів Товариста протягом 12 років. Суду не надано доказів того, що такі рішення були оскаржені у зв`язку з тим, що позивачем не було оплачено частку.
Щодо посилання відповідача про те, що позивачем не надано копії довіреності, яка б підтверджувала повноваження представника на підписання відповідної заяви про вихід, слід зазначити таке.
Так, як встановлено вище, заява про вихід була нотаріально посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лапкевич Т.В. та зареєстрована у реєстрі за № 1989.
Крім того, 15.08.2024 приватним нотаріусом Лапкевич Т.В. як суб`єктом державної реєстрації проведено державну реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу Товариства (№ 1000701070010045902), що полягали у державній реєстрації виходу позивача зі складу учасників товариства та відповідному зменшенні статутного капіталу і складу учасників.
Ні під час нотаріального посвідчення заяви про вихід, ні під час реєстрації відповідних змін у нотаріуса не виникло сумнівів щодо наявності повноважень на вчинення відповідних дій.
Крім того, суду не подано доказів того, що вказані дії були оскаржені у зв`язку з відсутністю повноважень на підписання заяви про вихід.
Стосовно рецензії, яка надана відповідачем на звіт про незалежну оцінку, слід зазначити таке.
Зміст рецензії не свідчить про те, що недоліки звіту, які наведені рецензентом, є вагомими та значними.
Стосовно ж доводів рецензента про методичний підхід та обсяг інформації, суд зазначає, що обраний оцінювачем підхід і обсяг інформації, який було отримано на дослідження, були обумовлені саме поведінкою відповідача, оскільки саме внаслідок невиконання Товариством свого обов`язку позивач був змушений замовити відповідний звіт на основі тієї інформації, яка була ним отримана у від ГУ ДПС у м. Києві (вих. № 67955/6/26-15-12-08-08 від 17.07.2025).
Слід зазначити, що Товариством не надано суду власного контррозрахунку вартості частки позивача чи власного звіту про оцінку її вартості, а всі доводи та заперечення фактично зводяться до уникнення виконання обов`язку, визначеного у статті 24 Закону, щодо виплати позивачу, як колишньому учаснику, вартості його частки. 
Таким чином, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Суд відзначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. 
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі № 909/636/16.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив ЄСПЛ від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому ЄСПЛ зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
У рішенні ЄСПЛ «Серявін та інші проти України» вказано, що усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункті 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994, серія A, N303-A, п. 29).
Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі № 910/13407/17.
З огляду на вищевикладене та встановлені фактичні обставини справи, суд надав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмета доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
При цьому суд зазначає, що іншим доводам сторін оцінка судом не надається, адже вони не спростовують встановлених судом обставин та не впливають на результат прийнятого рішення.
Відповідно до частини першої статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Статтею 73 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно зі статтею 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідачем не подано доказів в підтвердження заперечень проти задоволення позовних вимог.
За таких обставин, враховуючи подані учасниками справи докази, які оцінені судом у порядку статті 86 ГПК України, позов підлягає задоволенню у повному обсязі.
За приписами статті 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору слід покласти на відповідача.
Керуючись статтями 129, 233, 236, 237, 240 та 241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ВИДАВНИЦТВО "РОЗУМНИКИ» (01103, м. Київ, бул-р Дружби народів, буд. 14-16, код 38105096) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), як колишньому учаснику Товариства з обмеженою відповідальністю «Видавництво «Розумники» в сумі 1 474 000 (один мільйон чотириста сімдесят чотири тисячі) грн 00 коп., судовий збір у сумі 17 688 (сімнадцять тисяч шістсот вісімдесят вісім) грн 00 коп.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 10.04.2026.

Суддя О.Г. Удалова