ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

23 лютого 2026 року 	м. Дніпро	справа № 340/3659/25	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),
суддів: Добродняк І.Ю., Суховарова А.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Державної міграційної служби України
на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2025 року (суддя Казанчук Г.П.) у справі № 340/3659/25 за позовом ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача – Центрально-Південне міжрегіональне управління Державної міграційної служби України про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Державної міграційної служби України, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача – Центрально-Південне міжрегіональне управління Державної міграційної служби України, у якому просила:
- скасувати рішення Державної міграційної служби України від 14.05.2025 року №008017300024885 про відмову у визнанні позивача особою без громадянства;
- зобов`язати Державну міграційну службу України прийняти рішення про визнання позивача особою без громадянства. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що під час подачі заяви про визнання особи без громадянства позивачка подала дійсні, не підроблені документи та не повідомляла ДМС про себе неправдиві відомості щодо обставин, які впливають на визначення її статусу, не є громадянином України або іншої держави (її громадянство не визнано компетентним органом цієї держави та позивачка не документована відповідно до законодавства цієї держави), разом із тим не вчиняла злочин проти миру. Позивачка вважає, що згідно з ч. 3 ст. 6-1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» підстави для прийняття рішення про відмову у визнанні особою без громадянства відносно позивачки відсутні. 
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2025 року адміністративний позов задоволено:
- визнано протиправним та скасовано рішення Державної міграційної служби України від 14.05.2025 року №008017300024885 про відмову у визнанні позивачки особою без громадянства;
- зобов`язано Державну міграційну службу України прийняти рішення про визнання позивачки особою без громадянства. 
Судом першої інстанції зазначено, що законодавець визначив вичерпний перелік підстав для відмови у визнанні особою без громадянства, серед іншого, у разі якщо, особа, яка подала заяву про визнання особою без громадянства, свідомо подала недійсні (крім 
документів, що стали недійсними у зв`язку із закінченням строку їх дії), підроблені документи або повідомила про себе неправдиві відомості відносно обставин, які впливають на визначення її статусу.
Суд зауважив, що у визнанні особою без громадянства саме з підстав подання недостовірних відомостей може бути відмовлено лише у разі свідомого подання таких і якщо дані відомості впливають на визначення статусу особи.
При цьому, зазначені обставини повинні бути підтверджені відповідними документами, які свідчать, з-поміж іншого, і про факт подання особою свідомо неправдивих відомостей. Крім того, встановленню підлягають також факти, підтверджуючі провину або ж злочинний намір, подачу завідомо хибних відомостей, обман заявника при поданні заяви про визнання його особою без громадянства.
Суд вказав, що дипломатичні установи російської федерації на території України не працюють, у зв`язку з повномасштабною військовою агресією російської федерації проти України, яка розпочалась 24.02.2022.
Вказане свідчить про відсутність об`єктивної можливості у позивача чи ДМС України можливості направити запит щодо перевірки належності/неналежності заявника до відповідних дипломатичних представництв російської федерації в Україні.
Стосовно доводів відповідача, що позивачка може розглядатись як особа, яка може мати громадянство російської федерації, то, на переконання суду, вони є безпідставними, оскільки такий висновок є передчасним та здійснений без належної перевірки відповідачем всіх обставин шляхом подання запитів, опитуванням осіб, витребуванням документів у інших державних органів тощо. Сам по собі посилання на норму законодавства іншої країни не може бути беззаперечним доказом наявності у позивача громадянство цієї держави.
Разом з тим, суд встановив, що структурним підрозділом ДМС не вживались належні заходи щодо збору інформації щодо належності позивача до громадянства російської федерації та встановлення інших даних.
При цьому, суд наголосив, що обов`язок доказування або виправлення помилок та недоліків (у випадку якщо такі мали місце) покладається виключно на державний орган, що приймає рішення, та ні в якому разі не є підставою для обмеження особи у її правах та свободах
Також, суд з`ясував, що спірне рішення обґрунтоване тим, що позивачка вказала у графі «Мої близькі родичі, що проживають в Україні» заяви від 05.06.2024 № 1700001542 «---» (прочерк), чим повідомила про себе неправдиві відомості щодо обставин, які впливають на визначення її статусу.
Проте, суд вважав, що такий недолік чи помилка спростовується автобіографією від 05.06.2024.
За вказаних обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання протиправним рішення Державної міграційної служби України від 14.05.2025 року №008017300024885 про відмову позивачці у визнанні особою без громадянства.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Державна міграційна служба України подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, скаржник вказує, що у заяві про визнання особою без громадянства від 05.06.2024 у графах «попереднє громадянство» та «мої близькі родичи, що проживають в Україні» позивачка не зазначила відомості, вказавши лише прочерк. Зауважує, що в автобіографії від 05.06.2024, позивачка зазначила відомості про її матір та інших родичів, які проживають в Україні. Звертає увагу, що позивачці було відомо, що вона перебуває у громадянстві рф. Вважає, що позивачка не може бути особою без громадянства, адже вона набула громадянство рф в силу дії закону рф. Вказує, що довідку про свою неналежність до громадянства рф позивачка не надала. Таким чином, скаржник наполягає, що позивачка повідомила у заяві про визнання особою без громадянства від 05.06.2024 неправдиві відомості, що впливають на визначення статусу позивачки, а отже в силу положень ст.6-1 Закону №3773 скаржником правомірно прийнято спірне рішення. Звертає увагу, що на цей час компетентні органи України позбавлені можливості звертатись до рф щодо перевірки належності особи до громадянства рф. Зауважує, що позивачкою не наведено доводи про те, які порушення допущено при прийняті спірного рішення та які могли стати підставами для його скасування.
Позивачка подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
Встановлені обставини справи свідчать про те, що позивачка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 у м.Ангарськ Іркутської області, рф, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 21.11.1986 року. ЇЇ батьками є – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
У 1994 році позивачка разом з батьками переїхала на постійне проживання до с. Цибулеве Кіровоградської області. Постійно проживає за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується відповіддю Цибулівського старостинського округу Дмитрівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області №19 від 26.10.2023 року.
З 01.09.1994 по 20.06.2002 роки позивачка навчалась у Цибулівській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів Знам`янського району Кіровоградської області та отримала свідоцтво про базову загальну середню освіту НОМЕР_2 від 24 червня 2002 року та додаток до свідоцтва, що підтверджується довідкою Дмитрівського ліцею імені Т.Г.Шевченка Дмитрівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області №01-48/43 від 04.03.2024 року.
Згідно відповіді 3501.3-312/35.1-24 від 10.01.2024 року Центрально-Південного міжрегіонального управління Державної міграційної служби України позивачка за наявними та архівними обліками ЦПМУ ДМС паспортом громадянина України документована не була, клопотання щодо набуття/прийняття громадянства України не порушувала.
30.07.2007 ОСОБА_3 (мати позивача) та ОСОБА_2 (батько позивача) набули громадянства України на підставі пункту 1 статті 8 Закону України «Про громадянства України», при цьому інформація про позивачку внесена не була, оскільки станом на 2007 рік, вона була повнолітньою.
Позивачка звернулась до Центрально-південного міжрегіонального управління Державної міграційної служби із заявою від 05.06.2024 року № 1700001542 про визнання особою без громадянства.
Позивачці видана довідка про звернення за визнанням особою без громадянства до заяви №1700001542, яка дійсна до 05.12.2024 року, продовжено до 05.06.2025 року.
Рішенням Державної міграційної служби України про відмову у визнання особою без громадянства від 14 травня 2025 року №0080173000024885, відмовлено позивачці у визнанні особою без громадянства на підставі абз.3 ч.3 ст.6-1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», про яке позивачку повідомлено листом від 03.11.2022 №8.1-11010/1-22.
Вважаючи рішення від 14 травня 2025 року №0080173000024885 протиправним, позивачка звернулась до суду за захистом своїх прав.
Переглядаючи рішення суду в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів виходить із такого.
Закон України від 22.09.2011 № 3773-VI «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, повноваження органів державної влади, що беруть участь у визначенні такого статусу та діють в інтересах забезпечення прав і свобод осіб та національної безпеки України, а також встановлює порядок в`їзду в Україну та виїзду з України таких осіб.
Згідно ст.1 цього закону особа без громадянства - особа, яка не розглядається як громадянин будь-якою державою в силу дії її закону.
Відповідно до ч.22 ст.4 Закону №3773 особа, яка не може отримати паспортний документ у зв`язку з тим, що вона не розглядається як громадянин будь-якою державою в силу дії її закону, має право звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, із заявою про визнання особою без громадянства, незважаючи на законність чи незаконність її перебування на території України.
Згідно ч.2 ст.6-1 Закону №3773 центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, протягом шести місяців з дня подання заяви про визнання особою без громадянства на підставі всієї наявної інформації і документів приймає рішення про визнання особою без громадянства або про відмову у визнанні особою без громадянства. Строк розгляду такої заяви може бути подовжений уповноваженою особою центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, до 12 місяців.
Під час розгляду заяви про визнання особою без громадянства центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, вживає необхідних заходів для збору інформації з місця народження такої особи, країн або місць її попереднього постійного та довгострокового проживання, а також з країни, громадянство якої мають члени її сім`ї.
Протягом строку розгляду заяви про визнання особою без громадянства особа вважається такою, яка тимчасово перебуває на території України на законних підставах. Для підтвердження цього особі видається довідка встановленого зразка про звернення за визнанням особою без громадянства.
Згідно ч.3 ст.6-1 Закону №3773 центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, приймає рішення про відмову у визнанні особою без громадянства у разі, якщо:
особа, яка подала заяву про визнання особою без громадянства, є громадянином України або іншої держави за умови, що її громадянство було визнано компетентним органом цієї держави та заявник був документований відповідно до законодавства цієї держави;
особа, яка подала заяву про визнання особою без громадянства, свідомо подала недійсні (крім документів, що стали недійсними у зв`язку із закінченням строку їх дії), підроблені документи або повідомила про себе неправдиві відомості щодо обставин, які впливають на визначення її статусу;
особа, яка подала заяву про визнання особою без громадянства, вчинила злочин проти миру, воєнний злочин або злочин проти людства, як це визначено міжнародними актами, розробленими з метою недопущення таких злочинів, або скоїла тяжкий злочин неполітичного характеру поза межами країни проживання до того, як вона була допущена у цю країну, або є винною у вчиненні діянь, що суперечать цілям і принципам Організації Об`єднаних Націй.
Після прийняття рішення про відмову у визнанні особою без громадянства протягом трьох робочих днів центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, направляє особі, яка подала заяву про визнання особою без громадянства, або її законному представнику повідомлення про це із зазначенням підстави відмови відповідно до цього Закону та роз`ясненням порядку оскарження такого рішення.
Згідно ч.4 ст.6-1 Закону №3773 рішення про відмову у визнанні особою без громадянства може бути оскаржено особою, яка подала заяву про визнання особою без громадянства, або її законним представником до адміністративного суду протягом 20 робочих днів з дня отримання повідомлення про відмову у визнанні особою без громадянства.
Порядок розгляду заяв про визнання особою без громадянства (далі Порядок №317) затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 24 березня 2021 р. № 317.
Цей Порядок визначає процедуру визнання особою без громадянства, яка проводиться ДМС з метою встановлення факту неналежності особи, яка звернулася із заявою про визнання особою без громадянства, до громадянства будь-якої держави в силу дії її закону.
Відповідно до п.24 Порядку №317 після прийняття до розгляду заяви про визнання особою без громадянства та доданих до неї документів працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС здійснює заходи з ідентифікації особи, яка звернулася із заявою про визнання особою без громадянства, та проводить перевірку поданих нею документів.
Відповідно до п.25 Порядку №317 у ході перевірки поданих документів працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС формує матеріали справи у паперовій формі, перевіряє справжність поданих документів та відповідність їх оформлення вимогам законодавства, у межах своїх повноважень з`ясовує питання щодо наявності чи відсутності підстав для прийняття рішення про визнання особою без громадянства.
Працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, до якого було подано заяву про визнання особою без громадянства, здійснює ідентифікацію особи на підставі даних, отриманих з баз даних Єдиного державного демографічного реєстру та відомчої інформаційної системи ДМС.
Працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, до якого було подано заяву про визнання особою без громадянства, не пізніше ніж протягом тижня з дати подання такої заяви проводить перевірку заявника за даними обліку територіальних органів/територіальних підрозділів ДМС, у тому числі щодо належності до громадянства України, шляхом надсилання відповідних запитів. Відповідь на такі запити повинна надаватися територіальними органами/територіальними підрозділами ДМС не пізніше ніж протягом 10 робочих днів з моменту отримання відповідного запиту.
Працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, до якого було подано заяву про визнання особою без громадянства, надсилає не пізніше ніж протягом двох тижнів з дати подання такої заяви відповідні запити до МВС, органів Національної поліції, регіональних органів Служби безпеки, Адміністрації Держприкордонслужби. МВС, органи Національної поліції, регіональні органи Служби безпеки проводять відповідно до своїх повноважень у місячний строк після надходження таких запитів перевірку з метою виявлення осіб, яких не може бути визнано особами без громадянства у зв`язку з наявністю підстав, визначених частиною третьою статті 6-1 Закону України “Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства”. Про результати перевірки інформується орган, який надіслав запит. Строк перевірки може бути продовжений, але не більш як на один місяць.
Територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС отримує інформацію про особу, яка звернулася із заявою про визнання особою без громадянства, від Адміністрації Держприкордонслужби у межах її повноважень.
Перевірка даних заявника проводиться працівником територіального органу/територіального підрозділу ДМС, до якого було подано заяву про визнання особою без громадянства, за банком даних Інтерполу з метою отримання інформації, яка є підставою для відмови у визнанні особою без громадянства.
Відповідно до п.26 Порядку №317 під час розгляду заяви про визнання особою без громадянства працівник територіального органу/територіального підрозділу, структурного підрозділу ДМС вживає необхідних заходів для збору інформації з місця народження такої особи, держав або місць її попереднього постійного та довгострокового проживання, а також з держави, громадянство якої мають члени її сім`ї.
У разі необхідності отримання більш детальної інформації про особу, яка звернулася із заявою про визнання особою без громадянства, працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС може ініціювати перевірку відомостей, викладених у такій заяві, шляхом відвідування заявника за місцем проживання та опитування осіб, які можуть підтвердити або спростувати інформацію, надану заявником.
У разі коли особою надані довідки про неналежність до громадянства держав її попереднього постійного та довгострокового проживання, а також з держави, громадянство якої мають члени її сім`ї, до органів видачі таких довідок надсилаються запити щодо підтвердження факту видачі цих довідок.
У разі коли особою не надані довідки про неналежність до громадянства держав її попереднього постійного та довгострокового проживання та/або з держави, громадянство якої мають члени її сім`ї, працівником територіального органу/територіального підрозділу ДМС надсилається відповідний запит дипломатичним представництвам або консульським установам (далі - іноземні представництва) цих держав із проханням надати відповідь на запит протягом одного місяця.
У разі неотримання відповіді на такий запит від іноземних представництв протягом двох місяців повторний запит до іноземного представництва надсилається працівником структурного підрозділу ДМС. У разі неотримання відповіді на повторний запит протягом двох місяців з моменту його надсилання працівником структурного підрозділу ДМС надсилається запит іноземному представництву втретє.
У разі коли після третього такого запиту не надходить відповіді від іноземного представництва, то особа не вважається громадянином цієї держави.
Відповідно до п.34 та 35 Порядку №317 рішення про визнання особою без громадянства приймається уповноваженою особою ДМС за результатами ідентифікації та/або встановлення особи, перевірки поданих нею документів та відсутності підстав для відмови у визнанні особою без громадянства, на підставі обґрунтованого висновку, складеного працівником структурного підрозділу ДМС.
Рішення про визнання особою без громадянства або про відмову у визнанні особою без громадянства оформляється за формою згідно з додатком 1 засобами відомчої інформаційної системи ДМС, підписується кваліфікованим електронним підписом уповноваженої особи ДМС, при цьому рішення у паперовій формі підписується уповноваженою особою ДМС, скріплюється печаткою ДМС та долучається до матеріалів справи про визнання особою без громадянства.
Працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, до якого була подана заява про визнання особою без громадянства, створює паперову копію електронного рішення про визнання особою без громадянства шляхом друку з відомчої інформаційної системи ДМС, скріплює її печаткою територіального органу/територіального підрозділу ДМС та видає його під підпис особі без громадянства особисто або її законному представнику.
Зі змісту матеріалів справи вбачається, що спірним рішенням Державної міграційної служби України від 14 травня 2025 року №0080173000024885 позивачці відмовлено у визнанні особою без громадянства. 
Скаржник наполягає, що спірне рішення прийнято правомірно на підставі абз.3 ч.3 ст.6-1 Закону №3773, а саме через повідомлення позивачкою про себе неправдивих відомостей щодо обставин, які впливають на визначення її статусу.
Так, скаржник зауважує, що у графі «мої близькі родичи, що проживають в Україні» заяви про визнання особою без громадянства від 05.06.2024 року позивачка не вказала відомості.
Колегія суддів з`ясувала, що разом із заявою від 05.06.2024 року позивачка подала автобіографію від 05.06.2024, що містить відомості про її близьких родичів, які проживають в Україні.
Відтак, колегія суддів вважає, що подавши заяву від 05.06.2024 року разом із доданими нею документами, зокрема автобіографією, позивачка не повідомила неправдиві відомості щодо її близьких родичів, які проживають в Україні, адже з поданих позивачкою документів відомості щодо її близьких родичів, які проживають в Україні, вбачаються та їх правдивість матеріалами справи не спростовано. Також, як правильно зауважив суд першої інстанції, ці відомості не впливають на відсутність у позивачки громадянства будь-якої держави.
Стосовно аргументів скаржника про те, що позивачці було відомо, що вона перебуває у громадянстві рф, апеляційний суд зауважує, що в силу положень п.26 Порядку №317 під час розгляду заяви про визнання особою без громадянства працівник територіального органу/територіального підрозділу, структурного підрозділу ДМС вживає необхідних заходів для збору інформації з місця народження такої особи, держав або місць її попереднього постійного та довгострокового проживання, а також з держави, громадянство якої мають члени її сім`ї, проте доказів вжиття таких заходів, на підтвердження у позивачки громадянства рф, матеріали справи не містять. Відповідач достеменно не встановив та документально не підтвердив чи дійсно позивач є громадянином російської федерації. 
Також, як слушно зауважив суд першої інстанції, посилання відповідача на норму законодавства іншої держави не може бути беззаперечним доказом наявності у позивача громадянство цієї держави.
За цих обставин, апеляційний суд вважає, що правомірність відмови позивачці згідно абз.3 ч.3 ст.6-1 Закону №3773 у визнанні особою без громадянства відповідачем не доведено, а тому спірне рішення від 14 травня 2025 року №0080173000024885 є протиправним та підлягає скасуванню.
Суд апеляційної інстанції вважає помилковими доводи скаржника про втручання в дискреційні повноваження шляхом зобов`язання його вчинити дії, оскільки такі повноваження скаржником вже реалізовано самостійно шляхом прийняття оскаржуваного рішення, яке було предметом судового контролю у межах цієї справи, право скаржника діяти на власний розсуд в даному випадку відсутнє, адже правомірність відмови позивачці у визнанні особою без громадянства згідно абз.3 ч.3 ст.6-1 Закону №3773 не доведено, а інші підстави для відмови у спірному рішенні відсутні.
Отже, суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.
Передбачені ст.317 КАС України підстави для зміни або скасування рішення суду першої інстанції відсутні. 
Керуючись ст. ст. 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу Державної міграційної служби України залишити без задоволення, а рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2025 року у справі № 340/3659/25 – без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки, передбачені ст.ст.328, 329 КАС України.

Повний текст постанови складено 23.02.2026

Головуючий - суддя Я.В. Семененко 

суддя І.Ю. Добродняк 

суддя А.В. Суховаров