П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 квітня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 400/4983/24	

Перша інстанція суддя Малих О.В.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача Яковлєва О.В.,
суддів Єщенка О.В. Крусяна А.В., 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2024 року, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду з позовом у якому заявлено вимоги до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, а саме:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про відмову в перерахунку пенсії № 25067/03-16 від 18 квітня 2024 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області зарахувати ОСОБА_1 до вислуги років, яка дає право на призначення пенсії за вислугу років згідно Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VII від 14 жовтня 2014 року, половину строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання та на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання з 01 вересня 1996 року по 29 червня 2001 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області перевести ОСОБА_1 з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугу років з 09 квітня 2024 року на підставі ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VII від 14 жовтня 2014 року.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2024 року адміністративний позов задоволено частково, а саме:
- визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про відмову в перерахунку пенсії № 25067/03-16 від 18 квітня 2024 року;
- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області зарахувати ОСОБА_1 до вислуги років, яка дає право на призначення пенсії за вислугу років згідно Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII , половину строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання та на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання з 01 вересня 1996 року по 29 червня 2001 року;
- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 09 квітня 2024 року про переведення з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугу років, відповідно до Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII, з урахуванням наданої судом у цьому рішенні правової оцінки.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області подано апеляційну скаргу з якої вбачається про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати оскаржуване рішення.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що пенсійним органом у межах спірних правовідносин правомірно відмовлено позивачу у переведенні з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугу років, відповідно до Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII, так як позивач не має необхідної кількості вислуги років.
В свою чергу, позивачем подано відзив на отриману апеляційну скаргу у якому зазначено, що судом першої інстанції прийнято законне та обґрунтоване рішення.
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 09 квітня 2024 року звернувся до Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва заяву про переведення з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугу років, відповідно до Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII (далі Закон № 1697).
До заяви додано: паспорт громадянина України (ID картка); довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру; документ про місце реєстрації; довідки Миколаївської обласної прокуратури про стаж роботи та складові заробітної плати; трудова книжка; дипломом спеціаліста; додаток до диплому спеціаліста.
Заява позивача від 09 квітня 2024 року відповідно до екстериторіальності розподілу єдиної черги завдань розглядалась ГУ ПФУ у Київській області, яким 18 квітня 2024 року винесено рішення № 25067/03-16 про відмову у перерахунку пенсії.
Підстава відмови: стаж, що дає право на пенсію за вислугу років зараховано з 06 серпня 2001 року по 09 квітня 2024 року та складає 22 роки 08 місяців 05 днів.
Позивачем встановлено, що до його страхового стажу не враховано половину строку навчання на факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання за період з 01 вересня 1996 року по 29 червня 2001 року.
Не погоджуючись з неврахуванням страхового стажу та відмовою у переведенні з одного виду пенсії на інший, позивач звернувся до суду з даним позовом.
За наслідком з`ясування обставин у справі, судом першої інстанції зроблено висновок про часткове задоволення позовних вимог, так як позивач має право на включення половини періоду навчання у ВНЗ до вислуги років, з чим погоджується колегія суддів, з огляду на наступне.

Так, ЗУ «Про прокуратуру» № 1697-VII визначає правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України.
Згідно ч. 1 ст. 86 ЗУ «Про прокуратуру», прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: по 30 вересня 2011 року - 20 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 10 років; з 1 жовтня 2011 року по 30 вересня 2012 року - 20 років 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 10 років 6 місяців; з 1 жовтня 2012 року по 30 вересня 2013 року - 21 рік, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 11 років; з 1 жовтня 2013 року по 30 вересня 2014 року - 21 рік 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 11 років 6 місяців; з 1 жовтня 2014 року по 30 вересня 2015 року - 22 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років; з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року - 22 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років 6 місяців; з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року - 23 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років; з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року - 23 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років 6 місяців; з 1 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року - 24 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 14 років; з 1 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року - 24 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 14 років 6 місяців; з 1 жовтня 2020 року і пізніше - 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 15 років.
Згідно ч. 6 ст. 86 ЗУ «Про прокуратуру», до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на посадах прокурорів (в тому числі адміністративних) органів прокуратури, стажистами, на посадах помічників і старших помічників прокурорів; слідчими, суддями; на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, податкової міліції, кримінально-виконавчої служби, офіцерського складу Збройних Сил України, Служби безпеки України, інших утворених відповідно до законодавства України військових формувань, на посадах державних службовців, які обіймають особи з вищою юридичною освітою; у науково-навчальних закладах Офісу Генерального прокурора працівникам, яким до набрання чинності цим законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), у тому числі час наукової та викладацької роботи в інших науково-навчальних закладах, якщо вони мали науковий ступінь чи вчене звання; на адміністративних та викладацьких посадах, посадах наукових працівників у Тренінговому центрі прокурорів України; на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, яким до набрання чинності цим Законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), були направлені туди, а потім повернулися в органи прокуратури; військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання; відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, якщо така відпустка надавалася.
При цьому, згідно ч. 1 ст. 43 ЗУ «Про освіту» № 1060-XII (діяв на момент навчання позивача), вищими закладами освіти є: технікум (училище), коледж, інститут, консерваторія, академія, університет та інші.

Колегією суддів встановлено, що предметом спору у даній справі є перевірка правомірності рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області № 25067/03-16 від 18 квітня 2024 року.
В даному випадку, позивачу відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років, відповідно до ЗУ «Про прокуратуру», так як позивач не має необхідних 25 років вислуги років, до якої зараховується визначені ч. 6 ст. 86 ЗУ «Про прокуратуру» періоди роботи, служби та навчання.
В свою чергу, позивач вважає, що половина періоду його навчання в Одеському національному університеті імені І.І. Мечникова має бути включеною до вислуги років, як період навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання.
Між тим, перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог, у межах доводів та вимог апеляційної скарги пенсійного органу, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Судом першої інстанції встановлено, що у період з 01 вересня 1996 року до 29 червня 2001 року позивач навчався у вищому юридичному навчальному закладі денної форми навчання, а саме в Одеському національному університеті імені І.І. Мечникова за спеціальністю «Правознавство», та отримання по його закінченню кваліфікації юриста.
Зазначене підтверджується: дипломом спеціаліста НОМЕР_1 ; додатком до диплому спеціаліста НОМЕР_1 ; випискою з Реєстру документів про освіту Єдиної державної електронної бази з питань освіти щодо документа про вищу освіту № 180932; трудовою книжкою; архівними довідками Одеського національного університету імені І.І. Мечникова № 24-01-913 від 06 травня 2024 року та № 24-01-1028 від 21 травня 2024 року.
Тому, колегія суддів дійшла висновку, що оскільки позивач отримав вищу юридичну освіту, він має право на зарахування половину строку навчання до спеціального стажу, що надає право прокурорам для призначення пенсії за вислугою років.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність скасування оскаржуваного рішення пенсійного органу.
При цьому, судом першої інстанції не допущено порушення норм матеріального та процесуального права при розгляді даної справи, а як наслідок прийнято законне та обґрунтоване рішення про часткове задоволення позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2024 року - без змін.
Судові витрати, а саме сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги покласти на Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач 		О.В. Яковлєв	
Судді	  	О.В. Єщенко   А.В. Крусян