ПОСТАНОВА 
Іменем України

16 квітня 2026 року         м. Кропивницький

справа № 391/581/24
провадження № 22-ц/4809/567/26 

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
Мурашка С. І. (головуючий, суддя-доповідач), Єгорової С. М., Чельник О. І., 
за участі секретаря – Бойко В. В.,
учасники справи:
заявник –  ОСОБА_1 ,
заінтересовані особи –  ОСОБА_2 , Компаніївська селищна рада Кропивницького району Кіровоградської області, ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерство оборони України, Головне управління Пенсійного фонду України у Кіровоградській області, ІНФОРМАЦІЯ_2 ,
розглянув в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 27 листопада 2025 року у складі судді Капиш В. М. і

В С Т А Н О В И В:
Короткий зміст вимог заяви

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою та просила встановити факт її перебування на утриманні свого цивільного чоловіка – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 з 01 січня 2004 року по ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Заява мотивована тим, що ОСОБА_1 , з листопада 1998 року проживала однією сім`єю з ОСОБА_3 та перебувала на його утриманні. 
Під час спільного життя у них народилась донька - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_5 . 
Заявник з ОСОБА_3 не перебувала у зареєстрованому шлюбі, однак у них була міцна сім`я, вони разом виховували доньку, мали спільний побут, взаємні права та обов`язки, що встановлено рішенням Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 08.05.2023 у справі № 391/189/23.
ОСОБА_3 працював у Кіровоградській виправній колонії № 6 та повністю забезпечував сім`ю матеріально, так як ОСОБА_1 не мала заробітку та інших доходів.
24 квітня 2022 року ОСОБА_3 мобілізували до Збройних сил України. Під час проходження служби він був єдиним годувальником сім`ї, його банківська картка, на яку надходило грошове забезпечення, знаходилась і знаходиться у заявниці, яка постійно знімала кошти та розпоряджалась ними, готувала передачі чоловіку та надсилала йому, у тому числі і через волонтерів.
17 жовтня 2022 року ОСОБА_1 надійшло сповіщення від командира військової частини, що її чоловік, виконуючи бойове завдання із захисту Батьківщини - загинув.
Заявниця зазначала, що метою звернення із заявою про встановлення факту перебування на утриманні померлого є необхідним їй для оформлення виплат та матеріальної допомоги, як члену сім`ї загиблого військовослужбовця, що стало підставою для звернення до суду з відповідною заявою.

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції

Рішенням Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 27 листопада 2025 року заяву задоволено.
Встановлено факт перебування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , на утриманні свого цивільного чоловіка – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_8 з 01.01.2004 по 13.10.2022.
Судові витрати залишено фактично понесеними.
Рішення суду мотивовано тим, що ОСОБА_1 довела факт перебування на утриманні померлого цивільного чоловіка, оскільки вони тривалий час проживали однією сім`єю, вона не мала власних доходів, вела домашнє господарство, а ОСОБА_3 був єдиним годувальником сім`ї та забезпечував її матеріально. 
Оскільки встановлення зазначеного факту заявниці необхідне для отримання одноразової грошової допомоги як утриманцю загиблого військовослужбовця, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення вимог заяви.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі Міністерство оборони України просить скасувати рішення Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 27.11.2025 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту.
Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, є незаконним і необґрунтованим, тому підлягає скасуванню. 
Суд першої інстанції не врахував мету звернення заявниці — отримання одноразової грошової допомоги як члена сім`ї загиблого військовослужбовця, а тому мав перевірити, чи належить вона до кола осіб, які мають право на таку виплату відповідно до статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови КМУ № 168. 
Право на таку допомогу як утриманці мають лише непрацездатні члени сім`ї, які перебували на утриманні загиблого, тобто необхідна одночасна наявність двох умов: непрацездатність та перебування на утриманні. 
ОСОБА_1 є повнолітньою, працездатною особою, не є особою з інвалідністю та не досягла пенсійного віку, а отже не належить до категорії непрацездатних осіб, передбачених статтею 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», тому не має права на статус утриманця для отримання одноразової грошової допомоги. 
Крім того, заявницею не доведено факту перебування на повному утриманні загиблого, оскільки не підтверджено, що допомога померлого була для неї постійним і основним джерелом засобів до існування. Сам факт спільного проживання та ведення спільного господарства не свідчить про перебування на утриманні. 
Факт перебування на утриманні може підтверджуватись у позасудовому порядку через органи Пенсійного фонду України, однак ОСОБА_1 не скористалася таким адміністративним порядком.

Відзиви на апеляційну скаргу

Від адвоката Біденка О. С., який представляє інтереси ОСОБА_1 , надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення, а рішення Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 27 листопада 2025 року без змін.
Відзивів на апеляційну скаргу від інших учасників не надходило, що згідно вимог частини третьої статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Розгляд справи у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 , її представник адвокат Біденко О. С. та Кухалашвілі М. А. заперечували проти доводів апеляційної скарги.
Представники Компаніївської селищної ради Кропивницького району Кіровоградської області, ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерства оборони України, Головного управління Пенсійного фонду України у Кіровоградській області, ІНФОРМАЦІЯ_9 в судове засідання апеляційного суду не з`явились про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином, що підтверджується довідками про доставку електронних документів.
Відповідно до положень частини першої статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.
Оскільки заінтересовані особи про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, суд вирішив розглядати справу без їх участі, що відповідає положенням ст. 372 ЦПК України.

Позиція апеляційного суду щодо апеляційної скарги

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 08.05.2023 встановлено юридичний факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 01 січня 2004 року по ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .
ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_8 . Місце смерті с. Дудчани Бериславського району Херсонської області.
Спадкоємцем майна ОСОБА_3 є його дочка ОСОБА_2 .
ОСОБА_3 мав у власності земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства (2 га), для будівництва та обслуговування житлового будинку (0,2500 га), для індивідуального садівництва (0,12 га). На ім`я ОСОБА_1 є земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку (0,2500 га) кадастровий номер не присвоєно та земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства (0,4500 га) кадастровий номер не присвоєно.
Станом на 27.10.2025 ОСОБА_1 за період з січня 2017 року по грудень 2022 доходів не отримувала.
ОСОБА_3 за період з 01.01.2017 по 31.10.2022 отримував дохід ДП «Ейвон Косметікс Юкрейн», ДУ «Кропивницька виправна колонія № 6», Управління соціального захисту населення Кропивницької РДА, ІНФОРМАЦІЯ_11 .

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
У частинах першій, другій статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.
У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
У постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов, а саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.
Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:
- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;
- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;
- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);
- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.
Такими ж критеріями керувалась Велика Палата Верховного Суду в постановах від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18), від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21 (провадження № 11-150апп23).
Матеріалами справи підтверджується, що рішенням Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 08.05.2023 у справі № 391/189/23 встановлено юридичний факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 01 січня 2004 року по 13 жовтня 2022 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 . (том 1 а. с. 13-16).
Вказаним судовим рішенням встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_3 проживали разом за адресою: АДРЕСА_1 , як дружина та чоловік без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, мали взаємні права та обов`язки з 1998 року по день загибелі останнього, ІНФОРМАЦІЯ_8 .
Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 23.11.2022, виданого Компаніївським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Кропивницькому районі Кіровоградської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_8 . Місце смерті с. Дудчани Бериславського району Херсонської області (том 1 а. с.17).
Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого приватним нотаріусом Кропивницького районного нотаріального округу Кіровоградської області 18.08.2023 спадкоємцем майна ОСОБА_3 є його дочка - ОСОБА_2 (том 1 а. с. 18).
Згідно з копією довідки від 24.06.2024 № 14.4-06/13/69 виданою Компаніївською селищною радою ОСОБА_3 мав у власності земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства (2 га), для будівництва та обслуговування житлового будинку (0,2500 га), для індивідуального садівництва (0,12 га). На ім`я ОСОБА_1 є земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку (0,2500 га) кадастровий номер не присвоєно та земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства (0,4500 га) кадастровий номер не присвоєно (том 1 а. с. 19).
Відповідно до Витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 17.05.2024 вказано, що право на виплату грошової допомоги мають: батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття та утриманці померлого, та повернуто документи ОСОБА_1 на доопрацювання з метою надання документів, які відповідно до ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» підтверджують, що вона перебувала на утриманні загиблого військовослужбовця (копії документів, виданих ПФУ, які підтверджують право на призначення пенсії в разі втрати годувальника або факт призначення пенсії за загиблого, судового рішення про встановлення факту перебування на його утриманні відповідно до згаданого Закону на дату загибелі), що дають право на отримання одноразової грошової допомоги (том 1 а. с. 20).
Відповідно до відомостей з державного реєстру фізичних осіб – платників податків про джерела нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 27.10.2025 ОСОБА_1 за період з січня 2017 року по грудень 2022 рік доходів не отримувала (том 2 а. с. 191).
Згідно відповіді ГУ ДПС у Кіровоградській області від 06.11.2025 ОСОБА_3 за період з 01.01.2017 по 31.10.2022 отримував дохід ДП «Ейвон Косметікс Юкрейн», ДУ «Кропивницька виправна колонія № 6», Управління соціального захисту населення Кропивницької РДА, ІНФОРМАЦІЯ_11 (том 2 а. с. 196-198).
За життя ОСОБА_3 отримував дохід, зокрема, у 2017 році – 691,29 грн за рік, у 2019 році – 80 102,24 грн за рік, у 2020 році - 95 922,31 грн за рік, у 2021 році – 105 903,68 грн за рік, у 2022 році – 271 111,14 грн за рік.
Обґрунтовуючи свої вимоги, заявник вказувала, що встановлення цього факту необхідне їй для отримання одноразової грошової допомоги сім`ям загиблих (померлих) захисників і захисниць України, передбаченої Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
За змістом частини першої статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (тут і далі - в редакції, чинній на дату смерті ОСОБА_3 ) одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Відповідно до положень пункту 1 частини другої статті 16 вказаного Закону одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема, загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання обов`язків військової служби.
Пунктом 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового та начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (в редакції, чинній на дату смерті ОСОБА_3 ) установлено, що сім`ям загиблих осіб, зазначених у пунктах 1-1-2 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15 000 000 гривень, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», крім громадян Російської Федерації або Республіки Білорусь та осіб, які постійно проживають на територіях цих країн, осіб, які засуджені за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво державі-агресору.
Відповідно до статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у випадках, зазначених у підпунктах 1-3пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого).
У цій же нормі права зазначено, що утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» за загиблого (померлого) військовослужбовця.
Відповідно до частини першої статті 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (тут і далі - в редакції, чинній на дату смерті ОСОБА_3 ) право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (стаття 31).
Члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування (частина перша статті 31 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»).
Механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначений у Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 лютого 2026 року у справі № 308/17634/23 зазначено, що за сімейним законодавством України зв`язок утримання з відповідними правовими наслідками має системний характер. Так, статті 75-91 СК України визначають підстави реалізації права чоловіка, дружини на утримання (аліменти).
Члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування (положення статті 31 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»).
Отримання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не може бути безумовною підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні.
Отже, на підтвердження (спростування) перебування фізичної особи на утриманні померлого закон вимагає надання відповідних доказів (наприклад, довідки про склад сім`ї, спільне проживання або утримання, медичні документи, виписки з банківських рахунків, довідки про доходи, чеки, квитанції, договори про оплату комунальних, навчальних, медичних послуг, показання свідків, фото/відеоматеріали, листування (особистого або ділового характеру)), які зумовлюють дослідження судом обставин приватного життя утриманця та особи, яка надавала утримання.
Повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, крім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то судам слід встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу і що померлий виконував обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги необхідно з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів (постанова Верховного Суду від 13 січня 2021 року у справі № 592/17552/18).
За статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Як визначено у статтях 77-80 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту належності особи до членів сім`ї військовослужбовця, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці.
Згідно статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Суд, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, погоджується з висновком суду першої інстанції про доведеність факту перебування ОСОБА_1 на утриманні ОСОБА_3 у спірний період.
Матеріалами справи підтверджено, що заявниця та померлий з 2004 року до дня його загибелі проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, мали спільний побут, взаємні права та обов`язки, що вже встановлено судовим рішенням, яке набрало законної сили. Зазначені обставини свідчать не лише про факт спільного проживання, а й про існування сталих сімейних відносин, характерних для подружжя.
Із відомостей Державного реєстру фізичних осіб – платників податків убачається, що ОСОБА_1 у період з 2017 по 2022 роки доходів не отримувала, офіційного заробітку не мала, що свідчить про відсутність у неї самостійного стабільного джерела засобів до існування. Натомість ОСОБА_3 упродовж зазначеного періоду систематично отримував дохід, зокрема від трудової діяльності, а після мобілізації — грошове забезпечення військовослужбовця, яке суттєво збільшилось у 2022 році.
Відсутність у заявниці власних доходів у поєднанні з тривалим спільним проживанням, веденням спільного господарства та наявністю постійного доходу у померлого підтверджує, що допомога ОСОБА_3 була для неї не епізодичною, а систематичною, постійною та фактично основним джерелом засобів до існування у розумінні статті 31 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Крім того, витяг з протоколу комісії Міністерства оборони України прямо підтверджує, що для вирішення питання щодо призначення одноразової грошової допомоги заявниці необхідно надати, зокрема, судове рішення про встановлення факту перебування на утриманні. 
Отже, встановлення такого факту має безпосереднє юридичне значення для реалізації її майнового права, а іншого ефективного способу підтвердження цього факту у заявниці фактично немає.
За таких обставин суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що вимоги заяви є обґрунтованими, підтвердженими належними та допустимими доказами, а тому підлягають задоволенню.
Доводи апеляційної скарги Міністерства оборони України про те, що заявниця не є непрацездатною особою, а тому не може вважатися утриманцем у розумінні статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки предметом розгляду у цій справі є встановлення юридичного факту перебування на утриманні, а не вирішення питання про призначення чи відмову у призначенні одноразової грошової допомоги. 
Оцінка відповідності заявниці всім умовам для отримання такої допомоги, у тому числі щодо її належності до кола осіб, визначених спеціальним законодавством, належить до компетенції уповноваженого органу при вирішенні питання про призначення виплати, а не суду в межах окремого провадження.
Суд у цій справі не вирішує спір про право на соціальну виплату, а лише встановлює факт, який має юридичне значення. 
Посилання апелянта на недоведеність факту утримання також є безпідставними, оскільки вони спростовуються дослідженими доказами. Відсутність у заявниці доходів протягом тривалого часу, наявність постійного доходу у померлого, встановлений факт спільного проживання однією сім`єю, а також пояснення щодо фактичного матеріального забезпечення сім`ї підтверджують, що саме ОСОБА_3 був основним годувальником сім`ї.
Закон не вимагає виключно письмового підтвердження кожної витрати чи кожного факту передачі коштів, а оцінка наявних доказів здійснюється судом у їх сукупності. В даному випадку така сукупність доказів є достатньою для висновку про перебування заявниці на утриманні померлого.
Доводи апеляційної скарги про можливість підтвердження факту утримання у позасудовому порядку через органи Пенсійного фонду України також відхиляються, з огляду на те, що з матеріалів справи слідує, що комісія Міністерства оборони України прямо вказала на необхідність подання або документів Пенсійного фонду України, або судового рішення про встановлення такого факту. За відсутності документального підтвердження з боку органів ПФУ саме звернення до суду є передбаченим законом способом захисту права заявниці.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVINANDOTHERSv. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
За змістом ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки, суд першої інстанції ухвалив в судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки, апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, суд 

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення, а рішення Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 27 листопада 2025 року без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст. 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 23.04.2026.

Головуючий суддя     С. І. Мурашко 

Судді         С. М. Єгорова

О. І. Чельник