Київський районний суд м. Полтави 
Справа № 552/4282/24 
Провадження № 2/552/64/26
Р І Ш Е Н Н Я 
іменем україни

01.04.2026  Київський районний суд м. Полтави в складі:
головуючого судді Яковенко Н.Л., 
секретаря судового засідання Резніченко О.С., 
за участю 
представника позивача Журба Г.М., 
відповідача ОСОБА_1 ,
представника відповідача ОСОБА_7, 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Полтава в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, третя особа - Публічне акціонерне товариство «Національна Акціонерна страхова компанія «Оранта»,-

В С Т А Н О В И В : 

Позивач ОСОБА_2 01.07.2024 звернувся в Київський районний суд м. Полтави з позовом до відповідача ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди. 
Позовна заява обґрунтована тим, що 16.06.2023 в м. Полтаві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю водія ОСОБА_1 , яка, керуючи автомобілем SKODA KODIAQ, д.н.з. НОМЕР_1 , не вибрала безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не дотрималась дистанції, в результаті чого здійснила зіткнення з автомобілем, зокрема, MAZDA CX-9, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_4 . 
Внаслідок ДТП автомобіль MAZDA CX-9, д.н.з. НОМЕР_2 , який належить позивачу, зазнав механічних ушкоджень.
Позивач вказував, постановою Київського районного суду м. Полтави від 03.04.2024  відповідач ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. 
Зазначав, що цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ПАТ НАСК «Оранта», про пригоду повідомлено страхову компанію, якою було відшкодовано позивачу страхове відшкодування в розмірі 40437,58 грн. 
Позивач вказував, що у зв`язку з пошкодженням належного йому транспортного засобу звернувся до офіційного дилера MAZDA в Полтаві, яким було виставлено рахунок на оплату за товари та послуги на загальну суму 253657 грн. 
Вважає, що відповідач має відшкодувати різницю в сумі 213219,42 грн між наданим йому рахунком на оплату та розміром сплаченого відшкодування.
В поданій до суду позовній заяві ОСОБА_2 просив стягнути з ОСОБА_1 на його користь в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданою дорожньо-транспортною пригодою, 213219,42 грн, 20000 грн на відшкодування моральної шкоди та понесені судові витрати. 
Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 03.07.2024 відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження. 
Третя особа ПАТ НАСК «Оранта» 26.08.2024 подала до суду письмові пояснення на позовну заяву. В своїх поясненнях третя особа зазначила, що 09.02.2023 НАСК «Оранта» був укладений договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, забезпеченим транспортним засобом за яким є автомобіль автомобілем SKODA KODIAQ, д.н.з. НОМЕР_1 . За договором страхова сума визначена в розмірі 160000 грн за умови франшизи 1500 грн. 19.06.2023 водій транспортного засобу MAZDA CX-9, д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_2 письмово повідомив ПАТ НАСК «Оранта» про ДТП, яка сталася 16.06.2023 з вини ОСОБА_1 , в свою чергу страховиком було проведено розслідування події, визначено розмір матеріального збитку в сумі 52046,98 грн та узгоджено з потерпілим суму страхового відшкодування в сумі 40437,58 грн. 
Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 28.10.2024 за клопотанням позивача в справі призначено судову автотоварознавчу експертизу, провадження в справі на час проведення експертизи зупинено.
Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 11.02.2025 відновлено провадження в справі. 
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи від 25.02.2025 визначено головуючого суддю Яковенко Н.Л.
Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 26.02.2025 справа прийнята до провадження судді за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. 
Позивач ОСОБА_2 24.03.2025 подав до суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 на відшкодування матеріальної шкоди суму в розмірі 291053,92 грн, як різницю між вартістю відновлювального ремонту, визначеною судовою експертизою від 23.01.2025, та отриманим страховим відшкодуванням.
Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 30.06.2025 в справі за клопотанням відповідача призначено повторну судову автотоварознавчу експертизу, провадження в справі на час проведення експертизи зупинено. 
25.11.2025 матеріли цивільної справи повернуті до суду разом з висновком судової експертизи. 
Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 26.11.2025 відновлено провадження в справі. 
Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 06.02.2026 закрито підготовче провадження в справі, призначено справу до судового розгляду по суті. 
Представник позивача в судовому засіданні повністю підтримала подану до суду позовну заяву, посилаючись на викладені в ній обставини.
Відповідач ОСОБА_1 та представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечували, обґрунтовуючи свої заперечення тим, що відповідно до висновку автотоварознавчої експертизи від 15.11.2025 вартість відновлювального ремонту становить 120167,08 грн, цивільно-правова відповідальність відповідача буда застрахована в ПАТ «НАСК «Оранта», ліміт відповідальності складає 160000 грн. Вважають, що вартість відновлювального ремонту визначена в межах страхового ліміту та підлягає відшкодування страховою компанією за вирахуванням уже сплаченої суми 40437,59 грн.
Третя особа просила розглядати справу без участі представника. 
Суд, заслухавши представника позивача, відповідача та представника відповідача, дослідивши зібрані в справі докази, матеріали справи № 552/3461/23, приходить до таких висновків.
Встановлено, що 16.06.2023 о 17 год. 15 хв. ОСОБА_1 , керуючи автомобілем SKODA KODIAQ, д.н.з. НОМЕР_1 , по вул. Маршала Бірюзова,17 в м. Полтава, не вибрала безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не дотрималась дистанції, в результаті чого здійснила зіткнення з автомобілем ABARTH 500, д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_5 , автомобілем MAZDA CX-9, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_4 , та автомобіль FORD FOCUS, д.н.з. НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_6 , внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Своїми діями ОСОБА_1 порушила п.п. 12.1, 13.1 ПДР та вчинила адміністративне правопорушення передбачене ст. 124 КУпАП.
В результаті дорожньо-транспортної пригоди в тому числі і транспортний засіб MAZDA CX-9, д.н.з. НОМЕР_2 , отримав механічні пошкодження.
Постановою Київського районного суду м. Полтави від 03.04.2024 в справі № 552/3461/23, яка набрала законної сили, ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення. 
Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Тому суд вважає доведеними обставини щодо наявності відповідних дій, вчинених відповідачем, які встановлені постановою суду в справі про адміністративне правопорушення. 
Також судом встановлено, що на дату скоєння дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб SKODA KODIAQ, д.н.з. НОМЕР_1 , був забезпечений в ПАТ НАСК «Оранта» за полісом № АТ/3889995 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. 
Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відшкодування шкоди, заподіяної власником (володільцем) транспортного засобу, цивільно-правова відповідальність якого застрахована, урегульовано Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який діяв на час спірних правовідносин та підлягає застосуванню.
Статтею 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», в редакції на час спірних правовідносин, передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Встановивши дані обставини, враховуючи, що цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_1 , як винуватця дорожньо-транспортної пригоди була застрахована, сума завданої шкоди в межах страхового ліміту підлягає відшкодуванню саме страховою компанією. 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) зробила висновок про те, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20) підвередила зазначений висновок, вказавши, що внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ). Принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно, якщо такої різниці немає та шкода покрита в повному обсязі страховою виплатою, в такому випадку в цій справі відсутні підстави для покладення відповідальності на страхувальника. Іншої норми, яка визначала б особливості відповідальності осіб, що застрахували свою цивільну відповідальність, у главі 82 ЦК України немає. Тому частка відповідальності особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, становить різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
На час дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_1 , була застрахована в ПАТ «НАСК «Оранта» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, посвідченого полісом № АТ/3889995, за умовами якого страхова сума визначена в розмірі 160000 грн, франшизи - 1500 грн.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 , як потерпілий, повідомив страхову компанію про ДТП, звернувся до ПАТ «НАСК «Оранта» з заявою про виплату страхового відшкодування, подія була визнана страховим випадком та на підставі страхового акту № ОЦВ-СП-У-23-18-92865/1 визначено суму страхового відшкодування в розмірі 40437,58 грн, виходячи з визначеного в сумі 52046,98 грн розміру збитку, який зменшено на суму ПДВ в розмірі 10109,40 грн, 160000 грн встановленого ліміту та 1500 грн франшизи. 
Сума страхового відшкодування в розмірі 40437,58 грн була 22.05.2024 письмово узгоджена позивачем в порядку, визначеному ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
28.05.2024 на підставі платіжної інструкції № 29125 позивачу виплачена страхова сума в розмірі 40437,58 грн страховою компанією в повному обсязі, що не заперечується позивачем. 
Встановивши дані обставини, враховуючи, що відповідач застрахував свою цивільно-правову відповідальність, частка його відповідальності може становити різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Позивач ОСОБА_2 звертаючись до суду з позовом, в поданій до суду первісній позовній заяві просив стягнути на відшкодування завданої шкоди суму в розмірі 213219,42 грн, як різницю між сумою, зазначеною в рахунку на оплату від 03.07.2023 № 343 та отриманим страховим відшкодуванням. 
Разом з тим, як встановлено судом та підтверджено в судовому засіданні представником позивача, станом на час вирішення справи судом транспортний засіб MAZDA CX-9, д.н.з. НОМЕР_2 , який було пошкоджено в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 16.06.2023, не відремонтовано. 
Рахунок на оплату № 343 від 03.07.2023 на суму 253657 грн позивачем не було оплачено, ремонт не виконано, тому посилання ОСОБА_2 на ту обставину, що розмір спричиненої шкоди складає 253657 грн є безпідставним. 
Відповідно до висновку експерта від 23.01.2025 № СЕ-19/119-24/19403-АВ вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу MAZDA CX-9, д.н.з. НОМЕР_2 ,станом на 01.07.2024 може становити 302815,54 грн, вартість завданого збитку станом на 01.07.2024 становить 331491,50 грн.
Механізм оцінки (визначення вартості) колісних транспортних засобів, а також вимоги до оформлення результатів оцінки, оціночної процедури визначення вартості КТЗ встановлені Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, яка затверджена спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України № 142/5/2092 від 24.11.2003 з подальшими змінами. Вимоги методики є обов`язковими під час проведення авто-товарознавчих експертиз.
Дослідженими в справі доказами встановлено, що транспортний засіб MAZDA CX-9, д.н.з. НОМЕР_2 , до дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася 16.06.2023 раніше був пошкоджений в результанті іншої дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася 26.11.2020. 
Незважаючи на вказану обставину, відповідно до висновку експерта від 23.01.2025 № СЕ-19/119-24/19403-АВ, експерт, при визначенні вартості відновлювального ремонту коефіцієнт фізичного зносу визначив рівним 0, що суперечить нормам Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, яка затверджена спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України № 142/5/2092 від 24.11.2003
Натомість позивач ОСОБА_2 , підписуючи 22.05.2024 узгодження суми відшкодування з страховим договором, погодився із визначеним страховою компанією зносом транспортного засобу на день страхового випадку в відсотках - 35 %. 
Оскільки висновок експерта від 23.01.2025 № СЕ-19/119-24/19403-АВ, суперечить фактичним обставинам справи, експертом до розрахунку суми відшкодування прийняті невірні вихідні дані, зазначений висновок не може бути прийнятий судом до уваги. 
Відповідно до висновку експерт від 15.11.2025 № СЕ-19/117-25/17751-АВ величина матеріального збитку, завданого власнику автомобіля MAZDA CX-9, д.н.з. НОМЕР_2 , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 16.06.2023 становить 120167,08 грн. 
Цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_1 на час ДТП була застрахована в ПАТ «НАСК «Оранта» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, посвідченого полісом № АТ/3889995, за умовами якого страхова сума визначена в розмірі 160000 грн.
Відповідно, визначений розмір завданої шкоди знаходиться в межах ліміту страхового відшкодування. 
Велика Палата Верховного Суду послідовно наголошує, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми.
Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961 IV) (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі №147/66/17).
Водночас в Законі наголошено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників. Тобто Закон як спрямований насамперед на захист прав осіб потерпілих внаслідок ДТП, при цьому також забезпечує майнові інтереси винної особи, які полягають у відшкодуванні спричиненої шкоду не нею, а страховиком (страховою компанією) за певні страхові внески (стаття 3 Закону № 1961-IV).
Тобто положення цього Закону спрямовані як на захист прав потерпілої особи на відшкодування шкоди, так і на те, що винна особа має право розраховувати на відшкодування спричиненої нею шкоди страхувальником, у якого застрахована її відповідальність, а тому, розглядаючи такі спори, судам слід уважно дотримуватись балансу інтересів як потерпілої особи, так і особи, яка застрахувала свою відповідальність та переклала тягар відшкодування шкоди на страховика.
Позивач ОСОБА_2 позовні вимоги до ПАТ «НАСК «Оранта» не пред`являє, більш того, 22.05.2024 узгодив розмір страхового відшкодування. 
У справі № 569/13697/15-ц Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду (постанова від 21 березня 2018 року), залишаючи без змін рішення апеляційного суду, звернув увагу, що позивач підписав заяву про виплату страхового відшкодування і погодився із розміром та способом здійснення страхового відшкодування, який був визначений на той час страховиком відповідно до положень пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV. Однак суд першої інстанції, стягуючи зі страховика на користь позивача різницю між страховою виплатою та розміром шкоди, з огляду на наявність заяви про страхове відшкодування із погодженим сторонами розміром страхового відшкодування, дійшов необґрунтованого висновку про покладення на страховика обов`язку такої виплати.
Також у справі №333/2096/17 Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду (постанова від 10 червня 2020 року), скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій в частині стягнення зі страховика майнової шкоди, виходив із того, що страховик та потерпілий дійшли згоди про розмір страхового відшкодування, що підтверджено відповідною заявою позивача.
Верховний Суд в постанові від 13.12.2023 у справі № 759/28079/21 звертає увагу, що для приватного права властивою є така засада, як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20). Крім того, для приватного права притаманна диспозитивність, яка проявляється, зокрема і в тому, що особа, з урахуванням принципу свободи правочину, сама вирішує вчиняти чи не вчиняти певний правочин.
В зазначеній вище постанові Верховний Суд зазначив, що доктрина заборони суперечливої поведінки, базується зокрема на тому, що ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці. В основі доктрини заборони суперечливої поведінки знаходиться принцип добросовісності. В підписаному узгодженні зазначено, що воно складено у відповідності до вимог п. 36.2 ст. 36 Закону № 1961-IV, а узгоджена сума страхового відшкодування є остаточною та перегляду, оскарженню не підлягає. Після сплати узгодженої суми всі зобов`язання страховика щодо виплати страхового відшкодування за цим страховим випадком вважаються припиненими. Тобто, за змістом вказаного узгодження позивач, діючи добровільно, на власний розсуд погодилась із розміром страхового відшкодування та правовими наслідками такої виплати, а заявлена в подальшому вимога до страхової компанії суперечить як попередній поведінці позивача, так і засадам розумності та диспозитивності.
Встановивши дані обставини, враховуючи, що розмір спричиненою позивачу в результаті дорожньо-транспортної пригоди 16.06.2023 з вини відповідача ОСОБА_1 шкоди знаходиться в межах страхового ліміту, позивач ОСОБА_2 отримав відповідний узгоджений розмір страхового відшкодування, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 підлягають задоволенню частково, виключно в межах розміру визначеної страховим договором суми франшизи в сумі 1500 грн, в решті позовні вимоги є безпідставними та не підлягають задоволенню. 
При вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди судом враховується наступне. 
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).
Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України).
Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (частина перша та пункт 1 частини другої статті 23 ЦК України).
Виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права компенсація моральної шкоди повинна відбуватися в будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства (див. пункт 92 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц).
Відповідно до статті 23 Закону № 1961-IV шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.
Суд бере до уваги те, що позивач просить стягнути моральну шкоду, яка не охоплюється страховим відшкодуванням, оскільки не стосується шкоди, заподіяної життю та здоров`ю потерпілого (згідно з статтею 23 Закону № 1961-IV). 
Враховуючи наявність самого факту дорожньо-транспортної пригоди, винні дії відповідача, в результаті чого було завдано шкоди майну позивача, надані позивачем докази, суд приходить до висновку, що вимога про стягнення моральної шкоди є обґрунтованою.
Суд приходить до висновку, що з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на відшкодування моральної шкоди підлягає стягненню сума коштів в розмірі 5000 грн.
Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує характер та обсяг моральних страждань, враховує поведінку заподіювача шкоди, і виходить із засад розумності, виваженості та справедливості.
Вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат в розмірі 7640,64 грн, які понесені на проведення судової експертизи від 23.01.2025, не підлягають йому відшкодуванню, оскільки висновок експерта не прийнято судом до уваги. 
Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивачем загалом враховуючи заяву про збільшення позовних вимог було заявлено позовні вимоги на суму 311053,92 грн (ціна позову), відповідно, судовий збір підлягав оплаті в сумі 3110,54 грн, який підлягає відшкодуванню відповідачем у зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог в розмірі 65 грн пропорційно до розміру задоволених вимог (2,089 %). 
Керуючись ст. ст. 264, 265 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1500 грн на відшкодування матеріальної шкоди, 5000 грн на відшкодування моральної шкоди, 65 грн судових витрат зі сплати судового збору, всього стягнути 6565 грн.
В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.
Рішення суду може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи: 
-позивач ОСОБА_2 , місце проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ; 
-відповідач ОСОБА_1 , місце проживання АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 ;
-третя особа Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», місцезнаходження 02081, м. Київ, вул. Здолбунівська, 7Д, код ЄДРПОУ 00034186.
Повне судове рішення складено 03.04.2026

Головуючий суддя       Н.Л.Яковенко