Справа № 515/1522/17
Провадження № 2/515/693/26

Татарбунарський районний суд Одеської області 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 березня 2026 року м. Татарбунари
Татарбунарський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді Олійника К. І.,
за участю: секретаря судового засідання Коренчук О. Е.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Татарбунари Одеської області цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Піреус Банк МКБ» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу недійсним,
В С Т А Н О В И В:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У жовтні 2017 року публічне акціонерне товариство «Піреус Банк МКБ» (далі – ПАТ «Піреус Банк МКБ») звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу недійсним.
Позов обґрунтовано тим, що 14 січня 2008 року між ВАТ «Міжнародний комерційний банк», правонаступником якого є ПАТ «Піреус Банк МКБ», та ТОВ «Интерьер» укладено кредитний договір № ОК/08-03, відповідно до умов якого та додатків до нього, банк надав позичальнику кредит у розмірі 3 000 000 грн, шляхом перерахування на поточний рахунок позичальника. 
Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надав ТОВ «Интерьер» кредит у розмірі, встановленому договором, однак останній не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами, відповідно до умов договору. 
Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором, загальна заборгованість ТОВ «Интерьер» перед банком за невиконання умов договору станом на 02 грудня 2010 року становила 1 553 424,65 грн (заборгованість по сплаті кредиту – 1 300 000 грн, заборгованість по сплаті відсотків – 8 485,73 грн. 
За несвоєчасну сплату основного боргу і нарахованих відсотків по кредиту позичальнику були нараховані фінансові санкції у вигляді пені на загальну суму 26 454,91 грн, з яких: пеня за несвоєчасну сплату відсотків – 8 485,73 грн, пеня за несвоєчасне повернення кредиту 17 969,18 грн. 
19 лютого 2009 року між ВАТ «Піреус Банк МКБ», правонаступником якого є ПАТ «Пі-реус Банк МКБ», та ТОВ «Интерьер» укладений договір овердрафту № ОК/09-01, згідно умов якого банк надав останньому відкличний овердрафт в сумі 1 000 000 грн, шляхом перерахування на поточний рахунок боржника. 
Банк взяті на себе зобов`язання щодо надання кредитних коштів виконав в повному обсязі. 
У зв`язку з неповерненням ТОВ «Интерьер» наданого кредиту та односторонньою відмовою сплачувати проценти за користування кредитними коштами, банком було направлено на адресу товариства письмову вимогу № 29/27-10 від 25 серпня 2010 року, в якій банк просив усунути порушення за договором овердрафту. Вказана вимога була отримана ТОВ «Интерьер» 27 серпня 2010 року, про що свідчить підпис керівника ТОВ «Интерьер» Дімова І.С. 
Після отримання вимоги про усунення порушення за кредитним договором ТОВ «Интерьер» жодних дій, спрямованих на повернення наданих кредитних коштів не здійснив. 
Станом на 02 грудня 2010 року загальна сума заборгованості ТОВ «Интерьер» перед банком за договором овердрафту складала 1 171 940,22 грн, з яких: заборгованість по сплаті кредиту – 994 208,43 грн, заборгованість по сплаті відсотків – 177 731,79 грн. За несвоєчасну сплату основного боргу і нарахованих відсотків по зазначеному договору, згідно п.6.2 Договору овердрафту ТОВ «Интерьер» було нараховані фінансові санкції у вигляді пені на загальну суму 92 232,12 грн (пеня за несвоєчасну сплату відсотків – 6480,71 грн. та пеня за несвоєчасне повернення кредиту – 85842,41 грн). 
У грудні 2010 року банк звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. 
Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 10 березня 2011 року (справа № 2-1651/11) позовні вимоги АТ «Піреус Банк МКБ» про стягнення заборгованості задоволено у повному обсязі.
Зазначене судове рішення набрало законної сили та на його підставі було видано виконавчі листи про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 , а у подальшому відкрито виконавчі провадження. 
Після відкриття виконавчих проваджень на все майно ОСОБА_1 державним виконавцем були накладені арешти та оголошено заборони на його відчуження.
Державним виконавцем було виявлено майно ТОВ «Интерьер», у тому числі, комплекс – причал «Расєйка», що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на який також було накладено арешт.
Разом з цим, у березні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до апеляційного суду Одеської області зі скаргою на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 10 березня 2011 року (справа № 2-1651/11). 
20 березня 2017 року Білгород-Дністровським міськрайонним відділом державної виконавчої служби винесено постанови про закінчення виконавчих проваджень про стягнення боргу з ОСОБА_1 на підставі ч. 1 ст.ст. 38, 40 Закону України «Про виконавче провадження» та скасовано усі арешти накладені на майно.
27 березня 2017 року апеляційним судом Одеської області постановлено ухвалу про забезпечення позову, якою було заборонено ОСОБА_1 вчиняти дії щодо відчуження нерухомого майна, в тому числі, належного йому комплексу. 
Проте, 31 березня 2017 року ОСОБА_1 , уклав з ОСОБА_2 договір купівлі-продажу комплексу – причалу «Расєйка», що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Таким чином, станом на час укладання оспорюваного договору зазначене нерухоме майно фактично перебувало під забороною на відчуження. 
Відчуження ОСОБА_1 вказаного комплексу під час дії судової заборони, накладеної на забезпечення позову банку, порушує його права та значно зменшує можливості банку на повернення боргу ОСОБА_1 перед АТ «Піреус Банк МКБ». 
Позивач не був стороною цього договору, однак, за цим договором ОСОБА_1 здійснив відчуження нерухомого майна в порушення заборони, встановленої судом у порядку забезпечення позову. 
Позивач має власний інтерес вимагати визнання недійсним договору купівлі-продажу з метою забезпечення для нього можливості в подальшому реально і без перешкод виконати рішення суду в іншій справі за позовом АТ «Піреус Банк МКБ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами.
Враховуючи викладене, ПАТ «Піреус Банк МКБ» просить суд ухвалити рішення, яким визнати недійсним договір купівлі-продажу комплексу – причалу «Расєйка», що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 31 березня 2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та посвідчений Білгород-Дністровською державною нотаріальною конторою Одеської області. 
Рух справи
23 листопада 2017 року ухвалою Татарбунарського районного суду Одеської області відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду у попереднє судове засідання.
30 листопада ухвалою Татарбунарського районного суду Одеської області, залишеною без змін постановою апеляційного суду Одеської області від 22 березня 2018 року, застосовано захід забезпечення позову у виді заборони ОСОБА_2 вчиняти дії щодо відчуження комплексу – причалу « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . 
11 квітня 2018 року ухвалою Татарбунарського районного суду Одеської області задоволено клопотання ПАТ «Піреус Банк МКБ» про витребування доказів.
11 лютого 2019 року ухвалою Татарбунарського районного суду Одеської області закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду.
18 березня 2019 року ухвалою Татарбунарського районного суду Одеської області залишено без задоволення заяву ОСОБА_2 . Про зустрічне забезпечення позову.
10 вересня 2019 року ухвалою Татарбунарського районного суду Одеської області відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі.
15 жовтня 2019 року на підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу розподілено судді Тимошенку С.В.
21 жовтня 2019 року ухвалою Татарбунарського районного суду Одеської області справу прийнято у провадження судді Тимошенка С.В. та призначено її до судового розгляду.
23 березня 2020 року ухвалою Татарбунарського районного суду Одеської області постановлено провести заочний розгляд справи.
Заочним рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 23 березня 2020 року у справі №515/1522/17 позовну заяву ПАТ «Піреус Банк МКБ» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу недійсним задоволено. Визнано недійсним Договір купівлі-продажу комплексу - причалу Расєйка, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який складається в цілому з: пресервного цеху, зазначеного літерою А, загальною площею 492,2 кв.м; риб стану Расєйка, зазначеного літерою Б; навісів, зазначених літерою В , Д ; коптильного цеху, зазначеного літерою Г, загальною площею 112,1 кв.м.; будинку охоронця, зазначеного лі- терою Е, загальною площею 26,9 кв.м; градирні - 1, розташованих на земельній ділянці площею 2,0901 га, кадастровий номер 125083900:01:001:0413, укладений 31 березня 2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений державним нотаріусом Білгород-Дністровської міської державної контори Одеської області Кушнір І.В., зареєстрований в реєстрі за № 943.
23 грудня 2025 року до Татарбунарського районного суду Одеської області надійшла заява представника заявника ОСОБА_2 адвокат Красінської О. В. про скасування заочного рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 23 березня 2020 року, в цивільній справі № 515/1522/17 за позовом ПАТ «Піреус Банк МКБ» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, у якій просить суд поновити строк на звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення, скасувати заочне рішення, призначити справу до розгляду.
15 січня 2026 року ухвалою Татарбунарського районного суду Одеської області поновлено ОСОБА_2 строк на звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 23 березня 2020 року по справі 515/1522/17 та визнано поважними причини пропуску. Прийнято до розгляду заяву адвоката Красінської Ольги Вікторівни, яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення суду по справі за позовом ПАТ «Піреус Банк МКБ» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу недійсним.
29 січня 2026 року ухвалою Татарбунарського районного суду Одеської області залишено без задоволення заяву про відвід судді Дем`янової О.А., заявлений ОСОБА_1 ..
Задоволено самовідвід судді Дем`янової О. А. від участі, як головуючої у справі № 515/1522/17.
Передано матеріали справи за заявою про перегляд заочного рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 23 березня 2020 року у справі № 515/1522/17, для повторного розподілу між суддями Татарбунарського районного суду Одеської області в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 14 ЦПК України.
30 січня 2026 року у порядку автоматизованого розподілу справ між суддями справу передано на розгляд судді Олійнику К. І.
03 лютого 2026 року ухвалою Татарбунарського районного суду Одеської області, у складі судді Олійника К. І., прийнято до розгляду заяву представника ОСОБА_2 , адвоката Красінської О. В., про перегляд заочного рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 23 березня 2020 року у справі № 515/1522/17 за позовом ПАТ «Піреус Банк МКБ» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу недійсним.
Визначено дату розгляду заяви про перегляд заочного рішення.
10 лютого 2026 року ухвалою Татарбунарського районного суду Одеської області задоволено заяву про перегляд заочного рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 23 березня 2020 року у справі № 515/1522/17.
Скасовано заочне рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 23 березня 2020 року у справі № 515/1522/17.
Справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження у підготовче судове засідання.
18 лютого 2026 року ухвалою Татарбунарського районного суду Одеської області закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.
Аргументи, доводи, клопотання учасників справи
ПАТ «Піреус Банк МКБ» не висловило свою позицію щодо заявлених позовних вимог після скасування заочного рішення суду.
ОСОБА_1 не висловив свою позицію щодо заявлених позовних вимог після скасування заочного рішення суду
ОСОБА_2 та адвокат Красінська О. В. у судове засідання не з`явились.
Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що на зацікавлену сторону покладається обов`язок проявляти належну увагу в захисті своїх інтересів та вживати необхідних заходів, щоб ознайомитись із подіями процесу (див. серед іншого «Гуржій проти України», заява № 326/3, 01 квітня 2008 року, «Олександр Шевченко проти України», № 8771/02, § 27, 26 квітня 2007 року). Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02 грудня 2010 року у справі «Шульга проти України» № 16652/04).
У зв`язку з тим, що розгляд справи відбувався за відсутності сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Фактичні обставини справи, встановлені судом
Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 27 березня 2017 року частково задоволено заяву ПАТ «Піреус Банк МКБ» про забезпечення позову у справі № 2-1651/11.
Заборонено ОСОБА_1 вчиняти дії, щодо відчуження нерухомого майна, у тому числі, комплексу – причал «Расєйка», адреса нерухомого майна: АДРЕСА_1 . 
31 березня 2017 року між ОСОБА_2 (покупцем) та ОСОБА_1 (продавцем) укладено договір купівлі-продажу комплексу – причалу «Расєйка», що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований за № 943 державним нотаріусом Білгород-Дністровськогої міської державної контори Одеської області Кушнір І.В.
Під час нового розгляду справи судом встановлено наступне.
14 січня 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Міжнародний комерційний банк», правонаступником якого є відкрите акціонерне товариство «ПІРЕУС БАНК МКБ», правонаступником якого є ПАТ «ПІРЕУС БАНК МКБ», та ТОВ «Интерьер» укладений кредитний договір №ОК/08-03, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 3 млн грн зі сплатою процентів у розмірі 25,0 % річних та кінцевим строком повернення не пізніше 15 квітня 2012 року. Зобов`язання за кредитним договором визначено періодичними платежами: щомісячний платіж становить 50 тис. грн. та має сплачуватися до 15 числа кожного місяця.
У зв`язку з неповерненням ТОВ «Интерьер» у встановлений кредитним договором строк наданого кредиту, та односторонньою відмовою сплачувати проценти за користування кредитними коштами, позивачем на адресу ТОВ «Интерьер» була направлена письмова вимога №28/27-10 від 25 серпня 2010 року про усунення порушень за кредитним договором в повному обсязі.
Вказана вимога отримана ТОВ «Интерьер» 27 серпня 2010 року.
Крім того, 19 лютого 2009 року між відкритим акціонерним товариством «Міжнародний комерційний банк», правонаступником якого є відкрите акціонерне товариство «ПІРЕУС БАНК МКБ», правонаступником якого є ПАТ «ПІРЕУС БАНК МКБ», та ТОВ «Интерьер» укладений договір овердрафту №ОК/09-01, за яким позичальник отримав відкличний овердрафт в сумі 1 млн грн зі сплатою процентів у розмірі 25,0 % річних та кінцевим строком повернення не пізніше 19 лютого 2010 року.
У зв`язку з неповерненням ТОВ «Интерьер» у встановлений договором овердрафту строк наданого кредиту, та односторонньою відмовою сплачувати проценти за користування кредитними коштами, позивачем на адресу ТОВ «Интерьер» була направлена письмова вимога №29/27-10 від 25 серпня 2010 року про усунення порушень за договором овердрафту в повному обсязі.
Вказана вимога була отримана ТОВ «Интерьер» 27 серпня 2010 року.
У грудні 2010 року Публічне акціонерне товариство «ПІРЕУС БАНК МКБ» (далі – ПАТ «ПІРЕУС БАНК МКБ») звернулося до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Интерьер» (далі – ТОВ «Интерьер»), ОСОБА_1 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором від 14 січня 2008 року № ОК/08-03 у розмірі 1 553 424,65 грн, фінансових санкцій за кредитним договором від 14 січня 2008 року № ОК/08-03 у розмірі 26 454,91 грн, заборгованості за договором овердрафту від 19 лютого 2009 року № ОК/09-01 у розмірі 1 171 940,22 грн, фінансових санкції за договором овердрафту від 19 лютого 2009 року № ОК/09-01 у розмірі 92 323,12 грн.
Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 10 березня 2011 року позовні вимоги ПАТ «ПІРЕУС БАНК МКБ» задоволено (справа № 2-1651/11).
Стягнуто з ТОВ «Интерьер» солідарно з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ПІРЕУС БАНК МКБ» заборгованість за кредитним договором від 14 січня 2008 року № ОК/08-03 в розмірі 1 553 424,65 грн, фінансові санкції за цим же кредитним договором в розмірі 26 454,91 грн, заборгованість за договором овердрафту від 19 лютого 2009 року № ОК/09-01 в розмірі 1 171 940,22 грн, фінансові санкції за договором овердрафту від 19 лютого 2009 року № ОК/09-01 у розмірі 92 323,12 грн.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 14 березня 2017 року (справа № 2-1651/11) клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку задоволено, поновлено строк на апеляційне оскарження рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 10 березня 2011 року та відкрито апеляційне провадження у цивільній справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 .
Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 03 жовтня 2017 року рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 10 березня 2011 року в частині вирішення позовних вимог ПАТ «ПІРЕУС БАНК МКБ» до ТОВ «Интерьер» про стягнення кредитної заборгованості скасовано, провадження у цій частині закрито. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін (справа № 2-1651/11).
Постановою Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 03 жовтня 2017 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (справа № 2-1651/11).
Направляючи справу на новий апеляційний розгляд, суд касаційної інстанції вказав про те, що останній платіж за кредитним договором внесено позичальником у лютому 2010 року, а позов пред`явлено банком у грудні 2010 року, у зв`язку з чим не можна погодитися із висновками апеляційного суду про те, що порука ОСОБА_1 діє щодо зобов`язань поза межами шестимісячного строку до звернення банку із позовом до боржника і поручителя. 
Також Верховний Суд вказав, що захист прав кредитора у справі за його позовом до боржника і поручителя у межах одного виду судочинства є більш прогнозованим і відповідає принципу правової визначеності, а тому апеляційний суд безпідставно закрив провадження у справі у частині позичальника (юридичної особи).
Постановою Одеського апеляційного суду від 29 серпня 2019 року (справа № 2-1651/11) рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 10 березня 2011 року в частині солідарного стягнення з ОСОБА_1 заборгованості та фінансових санкцій за договором овердрафту від 19 лютого 2009 року № ОК/09-01, укладеним між Відкритим акціонерним товариством «ПІРЕУС БАНК МКБ», правонаступником якого є – ПАТ «ПІРЕУС БАНК МКБ», і ТОВ «Интерьер», скасовано, ухвалено у цій частині нове судове рішення.
У задоволенні позовних вимог ПАТ «ПІРЕУС БАНК МКБ» про солідарне стягнення з ОСОБА_1 заборгованості та фінансових санкцій за договором овердрафту від 19 лютого 2009 року № ОК/09-01, укладеним між Відкритим акціонерним товариством «ПІРЕУС БАНК МКБ», правонаступником якого є – ПАТ «ПІРЕУС БАНК МКБ», і ТОВ «Интерьер», відмовлено.
У іншій частині позовних вимог рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 10 березня 2011 року залишено без змін.
У жовтні 2019 року Акціонерне товариство «ПІРЕУС БАНК МКБ» (далі – АТ «ПІРЕУС БАНК МКБ») подало до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 14 березня 2017 року та постанову Одеського апеляційного суду від 29 серпня 2019 року, а рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 10 березня 2011 року залишити в силі.
У листопаді 2019 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову Одеського апеляційного суду від 29 серпня 2019 року, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Постановою Верховного Суду від 10 березня 2021 року (справа № 2-1651/11) задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Палата апеляційних уповноважених» про залучення правонаступника позивача у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ПІРЕУС БАНК МКБ» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Интерьер», ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.
Задоволено заяву Акціонерного товариства «ПІРЕУС БАНК МКБ» про залучення правонаступника позивача у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ПІРЕУС БАНК МКБ» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Интерьер», ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.
Залучено Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Палата апеляційних уповноважених» до участі у справі як правонаступника Акціонерного товариства «ПІРЕУС БАНК МКБ».
Задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Палата апеляційних уповноважених» про відмову від позову.
Прийнято відмову правонаступника позивача Публічного акціонерного товариства «ПІРЕУС БАНК МКБ» - Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Палата апеляційних уповноважених» від позову до Товариства з обмеженою відповідальністю «Интерьер», ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.
Визнано нечинними рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 10 березня 2011 року та постанову Одеського апеляційного суду від 29 серпня 2019 року.
Закрито провадження у цивільній справі № 2-1651/11 за позовом Публічного акціонерного товариства «ПІРЕУС БАНК МКБ» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Интерьер», ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.
Мотивувальна частина
Згідно з частинами першою, другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
За частиною першою статті 16 ЦК України, частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зав`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
За загальним правилом (частина 1 статті 12 ЦПК України), суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких, відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Вивчивши доводи позовної заяви, а також дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовна заява ПАТ «Піреус Банк МКБ» задоволенню не підлягає з огляду на таке.
Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права
Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.
Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
Преюдиція – це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. 
Частиною п`ятою статті 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. 
Розглядаючи даний спір, суд зважає на преюдиційні обставини, що встановлені у справі № 2-1651/11 та враховує, що під час розгляду справи ОСОБА_1 двічі просив суд зупинити провадження у справі, яка є предметом розгляду, до розгляду справи № 2-1651/11.
ПАТ «Піреус Банк МКБ» звертаючись до суду з цим позовом вважало, що ОСОБА_1 , який є поручителем ТОВ «Интерьер» перед ПАТ «Піреус Банк МКБ», незаконно здійснив продаж 31 березня 2017 року комплексу – причалу «Расєйка», зважаючи на те, що ухвалою апеляційного суду Одеської області від 27 березня 2017 року останньому було заборонено вчиняти дії, щодо відчуження нерухомого майна, у тому числі, комплексу – причал «Расєйка».
Разом з цим, суд враховує, що вказаним судовим рішенням не було накладено арешт на спірне майно. 
Вказане судове рішення є зобов`язальним і стосувалось однієї особи, щодо заборони вчинення певних дій, зокрема дій, щодо відчуження нерухомого майна.
Однак вказане судове рішення ухвалено за відсутності ОСОБА_1 . І суду не надано доказів щодо його обізнаності про таке судове рішення чи обізнаності нотаріуса, який посвідчував оспорений правочин, тому вважати дії ОСОБА_1 , під час укладення договору купівлі-продажу, неправомірними у суду підстави відсутні.
Вказаного суд під час ухвалення заочного рішення не врахував, як і не звернув уваги на ту обставину, що постановою Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року справа № 2-1651/11) констатовано факт припинення поруки ОСОБА_1 , та, як наслідок, постановою Одеського апеляційного суду від 29 серпня 2019 року (справа № 2-1651/11) скасовано рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 10 березня 2011 року в частині солідарного стягнення з ОСОБА_1 заборгованості та фінансових санкцій за договором овердрафту від 19 лютого 2009 року № ОК/09-01, укладеним між Відкритим акціонерним товариством «ПІРЕУС БАНК МКБ», правонаступником якого є – ПАТ «ПІРЕУС БАНК МКБ», і ТОВ «Интерьер», та ухвалено у цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні цих позовних вимог відмовлено.
Отже, на час ухвалення заочного рішення у цій справі (23 березня 2020 року) вимоги банку до ОСОБА_1 були безпідставними, а доводи позивача про те, що відчуження ОСОБА_1 комплексу-причал «Расєйка» порушує його права є необґрунтованими.
Судом не встановлено факту фраудаторності оспореного позивачем правочину, зважаючи й на те, що 20 березня 2017 року Білгород-Дністровським міськрайонним відділом державної виконавчої служби винесено постанови про закінчення виконавчого проваджень про стягнення боргу з ОСОБА_1 . 
Разом з цим, суд враховує, що постановою Верховного Суду від 10 березня 2021 року у справі № 2-1651/11 визнано нечинними рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 10 березня 2011 року та постанову Одеського апеляційного суду від 29 серпня 2019 року, а провадження у справі № 2-1651/11 за позовом Публічного акціонерного товариства «ПІРЕУС БАНК МКБ» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Интерьер», ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості — закрито, з підстав відсутності майнових претензій.
Відповідно до пункту 4 частини третьої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.
Згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторони.
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У процесуальному законодавстві передбачено обов`язок доказування, який слід розуміти як закріплену міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах. Цей склад фактів визначається нормою права, що регулює спірні правовідносини. 
Великою Палатою Верховного Суду у змісті постанови від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20) зауважено, що позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.
Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.
Як неодноразово зауважувалось Великою Палатою Верховного Суду, застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 02 липня 2019 року у справі № 48/340 (провадження № 12-14звг19).
Відсутність порушення прав та законних інтересів позивача є самостійною, достатньою підставою для відмови у позові і не потребує перевірки обраного позивачем способу захисту і правової оцінки по суті спору
Відтак, за встановлених у справі обставин, суд вважає обґрунтованими доводи представника ОСОБА_2 , адвоката Красінської О. В., щодо відсутності порушеного права позивача, а відтак, приходить висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог з підстав їх недоведеності (постанова Верховного Суду від 29 серпня 2023 року у справі № 910/5958/20).
Висновки за результатами розгляду справи 
Під час розгляду справи встановлено, що боргові зобов`язання ОСОБА_1 перед позивачем відсутні, при цьому на час ухвалення заочного рішення у цій справі позивач пропустив строки звернення до ОСОБА_1 , як до поручителя, й судом не встановлено факту фраудаторності оспореного позивачем правочину, за таких обставин суд вважає, що позивач не довів наявності у нього порушеного права (інтересу), а тому у задоволенні позову належить відмовити з підстав відсутності порушення цивільних прав та законних інтересів позивача. 
Розподіл судових витрат
Згідно зі ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Враховуючи, що суд дійшов висновку про залишення позовних вимог без задоволення, то розподіл судових витрат судом не здійснюється.
Керуючись статями 2, 5, 10, 12, 13, 76-82, 141, 259, 263-265, 268, 280-282, 352, 354 ЦПК України, суд,
УХВАЛИВ:
Відмовити публічному акціонерному товариству «Піреус Банк МКБ» у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу недійсним.
Рішення суду може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відомості про учасників справи:
Позивач: публічне акціонерне товариство «Піреус Банк МКБ», код ЄДРПОУ: 20034231, місцезнаходження: 04119, вул. Білоруська, 11, м. Київ;
Відповідач:  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_1 .
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_2 .

Суддя К. І. Олійник