Номер провадження: 22-ц/813/152/26 
Справа № 1512/16526/2012
Головуючий у першій інстанції Петренко В.С.
Доповідач Погорєлова С. О.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.01.2026 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: Погорєлової С.О. 
суддів: Вадовської Л.М., Таварткіладзе О.М.
за участю секретаря: Зєйналової А.Ф.к.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором, на рішення Київського районного суду м. Одеси, постановлене під головуванням судді Петренко В.С. 18 квітня 2023 року у м. Одеса, - 
встановила:

У вересні 2009 року ПАТ «Сведбанк» звернулось в суд з позовом до ОСОБА_5 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором 7083132 грн. і звернення стягнення на предмет іпотеки.
Свої вимоги Банк мотивував тим, що 12 вересня 2007 року між ЗАТ «ТАС-Інвестбанк», правонаступником по всіх правах та зобов`язаннях якого є ПАТ «Сведбанк», та ОСОБА_5 був укладений кредитний договір № 53/15-Ф, за яким Банком були надані ОСОБА_5 грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 575000 доларів США зі сплатою 15% (п`ятнадцять) річних за весь строк фактичного користування кредитом на споживчі потреби в обмін на зобов`язання повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов`язання у повному обсязі у терміни, передбачені кредитним договором в строк по 11 вересня 2017 року включно з урахуванням графіку (згідно із змінами передбаченими Додатковим договором №1 до Кредитного договору № 53/15-Ф від 12 вересня 2007 року).
На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 12 вересня 2007 року, 20 вересня 2007 року між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_3 було укладено іпотечний договір, відповідно до умов якого у іпотеку банку було передано домоволодіння, що-розташоване за адресою: АДРЕСА_1 на земельній ділянці, площею 969 кв.м за фактичним використанням, що належить іпотекодавцю та є його власністю на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Левенець Т.П. 15 травня 2007 року.
Крім того, 05 лютого 2008 року між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_3 , як майновим поручителем, було укладено іпотечний договір, відповідно до умов якого у іпотеку банку було передано: земельну ділянку, площею 0,0987 га розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , що належить іпотекодавцю на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 752202, виданого управлінням земельних ресурсів у м. Одеса 14 грудня 2007 року, кадастровий номер 5110136900:38:012:0073; земельну ділянку, площею 0,0052 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , що належить іпотекодавцю на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 655817 виданого Одеським міським управлінням земельних ресурсів 14 грудня 2007 року, кадастровий номер 5110136900:38:012:0072.
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 18 жовтня 2011 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 10 травня 2012 року, позовні вимоги ПАТ «Сведбанк» було задоволено частково, в частині стягнення грошей.
Стягнуто на користь ПАТ «Сведбанк» з ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , як солідарних боржників, суму заборгованості за Кредитним договором № 53/15-Ф від 12 вересня 2007 року у розмірі 7094149,18 грн., понесені судові витрати по державному миту 1700 грн., та за інформаційно-технічне забезпечення судового процесу - 120 грн.
У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 , ОСОБА_3 до ПАТ «Сведбанк» про визнання недійсним кредитного договору та договору іпотеки було відмовлено.
Ухвалою ВССУ від 07 листопада 2012 року рішення Київського районного суду м. Одеси від 18 жовтня 2011 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 10 травня 2012 року було скасовано, а справу передано до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Надалі, ПАТ «Сведбанк» відступило права вимоги за зобов`язаннями відповідачів за кредитним договором та договорами іпотеки на користь ТОВ «ФК «Вектор Плюс».
ТОВ «ФК «Вектор Плюс», з урахуванням зміни позовних вимог, заявило позовні вимоги до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , та просило суд звернути стягнення на предмет іпотеки:
- 1/2 частину домоволодіння, загальною площею 694,1 кв.м житловою площею 374,2 кв.м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , та належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 28 вересня 2015 за № 218 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ковальською В.В.;
- 1/2 частину домоволодіння, загальною площею 694,1 кв.м житловою площею 374,2 кв.м що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 28 вересня 2015 року за № 218 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ковальською В.В.;
- 1/2 частину земельної ділянки (кадастровий номер 5110136900:38:012:0073), загальною площею 0,0987 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та належить ОСОБА_1 підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 28 вересня 2015 року за № 217 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ковальською В.В.;
- 1/2 частину земельної ділянки (кадастровий номер 5110136900:38:012:0073), загальною площею 0,0987 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та належить ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 28 вересня 2015 року за № 217 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ковальською В.В.,
- 1/2 частину земельної ділянки (кадастровий номер 5110136900:38:12:0072), загальною площею 0,0052 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , та належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 28 вересня 2015 року за № 220 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ковальською В.В.;
- 1/2 частину земельної ділянки (кадастровий номер 5110136900:38:12:0072), загальною площею 0,0052 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_2 та належить ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 28 вересня 2015 року за №220 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ковальською В.В., шляхом продажу на прилюдних торгах з визначенням початкової ціни на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності (незалежним експертом) на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, в рахунок оплати на користь ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором №53/15-Ф від 12 вересня 2007 року у розмірі 1295115,57 доларів США.
Свої вимоги ТОВ «ФК «Вектор Плюс» обґрунтовувало тим, що ОСОБА_3 - майновий поручитель за кредитним договором від 12 вересня 2007 року, 28 вересня 2015 року реалізував поза волею іпотекодержателя іпотечне майно - домоволодіння та земельну ділянку на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_4 
21 червня 2016 року ТОВ «ФК «Вектор Плюс» звернулося зі скаргою до Міністерства юстиції України щодо несанкціонованого зняття обтяжень з іпотечного майна, іпотекодержателем якого є ТОВ «ФК «Вектор Плюс». За результатом розгляду скарги Міністерством юстиції України було встановлено, що 25 вересня 2015 року та 26 вересня 2015 року невстановленою особою з використанням логіна, пароля та ключа електронного цифрового підпису приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Стражник Т.О. у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було проведено 11 державних реєстрацій припинення обтяжень щодо належного ОСОБА_3 майна. У провадженні Житомирського МВ УМВС України в Житомирській області перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12015060020005232 від 24 жовтня 2015 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України, про вчинення неправомірних дій невстановленою особо щодо приватного нотаріуса Стражник Т.О. 
Позивач вказував, що заборгованість за забезпеченим кредитним договором №53/15-Ф від 12 вересня 2007 року на сьогоднішній день позичальником не погашена, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом.
ОСОБА_5 звернулась до суду із зустрічним позовом до ПАТ «Сведбанк», за участю третіх осіб: ОСОБА_3 приватного нотаріуса Калінюка О.Б. про визнання недійсним кредитного договору, визнання недійсними договорів іпотеки, зобов`язання приватного нотаріуса вчинити певні дії, встановлення розстрочки платежів та відстрочки виконання рішення суду.
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 18 квітня 2023 року зустрічний позов ОСОБА_5 було залишено без розгляду. 
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 18 квітня 2023 року позовні вимоги ТОВ «ФК «Вектор Плюс» було задоволено.
Звернуто стягнення на предмет іпотеки:
- 1/2 частину домоволодіння, загальною площею 694,1 кв.м, житловою площею 374,2 кв.м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , та належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 28 вересня 2015 року за №218 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ковальською В.В.;
- 1/2 частину домоволодіння, загальною площею 694,1 кв.м, житловою площею 374,2 кв.м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , та належить ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 28 вересня 2015 року за №218 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ковальською В.В.;
- 1/2 частину земельної ділянки (кадастровий номер 5110136900:38:012:0073), загальною площею 0,0987 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 28 вересня 2015 року за №217 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ковальською В.В.;
- 1/2 частину земельної ділянки (кадастровий номер 5110136900:38:012:0073), загальною площею 0,0987 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та належить ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 28 вересня 2015 року за №217 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ковальською В.В.,
- 1/2 частину земельної ділянки (кадастровий номер 5110136900:38:12:0072), загальною площею 0,0052 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , та належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 28 вересня 2015 року за №220 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ковальською В.В.;
- 1/2 частину земельної ділянки (кадастровий номер 5110136900:38:12:0072), загальною площею 0,0052 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , та належить ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 28 вересня 2015 року за №220 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ковальською В.В., шляхом продажу на прилюдних торгах з визначенням початкової ціни на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності (незалежним експертом) на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, в рахунок оплати на користь ТОВ «ФК «Вектор Плюс» заборгованості ОСОБА_2 за Кредитним договором №53/15-Ф від 12 вересня 2007 року у розмірі 1295115,57 доларів США. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що: відсутність відповідних вироків у кримінальних провадженнях і встановлених обставин, кола винних осіб, наявність вини чи обставин, які її виключають, свідчить про необґрунтованість висновків суду першої інстанції про беззаперечність доказів неправомірності виключення відомостей про право іпотеки щодо вказаного вище нерухомого майна; судом першої інстанції не досліджувалось належним чином питання обґрунтованості підстав відступлення прав вимоги за іпотечними договорами, а відтак твердження про наявність у ТОВ «ФК «Вектор Плюс» права на звернення стягнення на предмет іпотеки є не підтвердженим належними доказами; апелянт є добросовісним набувачем спірного майна та придбав його за відсутності будь-яких заборон на його відчуження та за відсутності у відповідних реєстрах відомостей про права інших осіб на нього.
Сторони про розгляд справи на 20 січня 2026 року були сповіщені належним чином, у судове засідання з`явився представник ТОВ «ФК «Вектор Плюс».
19 січня 2026 року на адресу Одеського апеляційного суд увід представника Сафошина К.Ю. надійшла заява про відкладення слухання справи.
Колегія суддів зазначає, що згідно зі ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
На підставі викладеного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Згідно п.п. 1-3 ч.1 ст. 376 ЦПК України, підставами для зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.
Відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України, зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Як вбачається з матеріалів справи, 12 вересня 2007 року між ЗАТ «ТАС-Інвестбанк», правонаступником якого було ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір №53/15-Ф, за яким останній надано кредит у розмірі 575000 доларів США зі сплатою 15% річних строком до 11 вересня 2017 року.
На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 12 вересня 2007 року між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_3 , як майновим поручителем, було укладено іпотечний договір, згідно умов якого у іпотеку банку було передано домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , на земельній ділянці площею 969 кв.м, що належить іпотекодавцю та є його власністю на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Левенець Т.П. 15 травня 2007 року.
0крім того, 05 лютого 2008 року між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_3 , як майновим поручителем, було укладено іпотечний договір, згідно умов якого у іпотеку банку було передано:
- земельну ділянку площею 0,0987 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , що належить іпотекодавцю на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 752202, виданого управлінням земельних ресурсів у м. Одеса 14 грудня 2007 року, акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010750502173, кадастровий номер 5110136900:38:012:0073;
- земельну ділянку, площею 0,0052 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , що належить іпотекодавцю на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 655817, виданого Одеським міським управлінням земельних ресурсів 14 грудня 2007 року, акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010750501251, кадастровий номер 5110136900:38:012:0072.
Згідно п. 7.7 договорів іпотеки від 12 вересня 2007 року та від 05 лютого 2008 року сторони домовились, що цей договір укладається з накладенням заборони на відчуження предмета іпотеки (нерухомого майна). В рамках забезпечувальних договорів іпотеки було накладено заборону:
- згідно з іпотечним договором від 12 вересня 2007 року - заборона відчуження на домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_3 - до припинення чи розірвання договору, зареєстрована в реєстрі за № 196;
- згідно з іпотечним договором від 05 лютого 2008 року - заборона відчуження земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_3 - до припинення чи розірвання договору, зареєстрована в реєстрі за № 11;
- згідно з іпотечним договором від 05 лютого 2008 року - заборона відчуження земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_3 - до припинення чи розірвання договору, зареєстрована в реєстрі за № 12.
28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «ФК «Вектор Плюс» було укладено договір факторингу №15, згідно умов якого Банк відступив ТОВ «ФК «Вектор Плюс» свої права вимоги заборгованості по кредитним договорам, в тому числі, право вимоги ПАТ «Сведбанк» за Кредитним договором №53/15-Ф від 12 вересня 2007 року, укладеним між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_5 .
Крім того, 28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «ФК «Вектор Плюс» укладено договір про відступлення права за іпотечними договорами, у відповідності до якого ТОВ «ФК «Вектор Плюс» отримало право вимоги, в тому числі, й за іпотечними договорами від 12 вересня 2007 року та 05 лютого 2008 року, укладеними між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_3 .
У наступному, позивачу стало відомо, що відбулась незаконна реалізація нерухомого майна, яке перебуває у іпотеці ТОВ «ФК «Вектор Плюс».
Зокрема, 28 вересня 2015 року, за договорами купівлі-продажу, ОСОБА_3 було відчужене вказане вище іпотечне майно у власність ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .
Так, між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу 1/2 частини домоволодіння, загальною площею 694,1 кв.м, житловою площею 374,2 кв.м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений 28 вересня 2015 року за № 218 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ковальською В. В., рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 28 вересня 2015 року, індексний номер 24813594;
Крім того, між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу 1/2 частини домоволодіння, загальною площею 694,1 кв.м, житловою площею 374,2 кв.м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений 28 вересня 2015 року за №218 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ковальською В. В., рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 28 вересня 2015 року, індексний номер 24812980.
Між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу 1/2 частини земельної ділянки (кадастровий номер 5110136900:38:12:0072), загальною площею 0,0052, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , посвідчений 28 вересня 2015 року за № 220 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ковальською В. В., рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 28 вересня 2015 року, індексний номер 24815046.
Між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу 1/2 частини земельної ділянки (кадастровий номер 5110136900:38:12:0072), загальною площею 0,0052, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , посвідчений 28 вересня 2015 року за № 220 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ковальською В. В., рішення про державну реєстрацію прав та їх Обтяжень від 28 вересня 2015 року, індексний номер 24814299.
Також, між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу 1/2 частини земельної ділянки (кадастровий номер 5110136900:38:012:0073), загальною площею 0,0987, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений 28 вересня 2015 року за №217 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ковальською В. В., рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 28 вересня 2015 року, індексний номер 24811788.
Між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу 1/2 частини земельної ділянки (кадастровий номер 5110136900:38:012:0073), загальною площею 0,0987, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений 28 вересня 2015 року за №217 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ковальською В. В., рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 28 вересня 2015 року, індексний номер 24810498.
21 червня 2016 року ТОВ «ФК «Вектор Плюс» звернулося зі скаргою до Міністерства юстиції України щодо несанкціонованого зняття обтяжень з іпотечного майна, іпотекодержателем якого є ТОВ «ФК «Вектор Плюс».
За результатом розгляду скарги Міністерством юстиції України було встановлено, що 25 вересня 2015 року та 26 вересня 2015 року невстановленою особою з використанням логіна, пароля та ключа електронного цифрового підпису приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Стражник Т.О. у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було проведено 11 державних реєстрацій припинення обтяжень щодо належного ОСОБА_3 майна.
У провадженні Житомирського МВ УМВС України в Житомирській області, станом на день розгляду даної справи судом першої інстанції, перебувало кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12015060020005232 від 24 жовтня 2015 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України, про вчинення неправомірних дій невстановленою особою щодо приватного нотаріуса Стражник Т.О.
Також, Головним управлінням контррозвідувального захисту інтересів держави у сфері економічної безпеки Служби безпеки України 06 листопада 2015 року порушено кримінальне провадження №42015100010000359.
Вказані обставини щодо переходу права власності на іпотечне майно встановленні у Постанові Верховного Суду від 25 травня 2022 року у справі № 520/8855/16-ц за участю тих самих учасників, що й у даній справі.
Таким чином, судом першої інстанції правильно прийнято до уваги обставини, встановлені судовим рішенням у справі №520/8855/16-ц, у якості належних доказів у даній справі.
Необґрунтованими при цьому є доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про відсутність відповідних вироків у кримінальних провадженнях і встановлених обставин, кола винних осіб, наявність вини чи обставин, які її виключають, що свідчить про необґрунтованість висновків суду першої інстанції про беззаперечність доказів неправомірності виключення відомостей про право іпотеки щодо спірного нерухомого майна.
Колегія суддів приймає до уваги, що за результатом розгляду скарги Міністерством юстиції України було достеменно встановлено несанкціоноване зняття обтяжень з іпотечного майна, іпотекодержателем якого є ТОВ «ФК «Вектор Плюс», яке відбулось без згоди іпотекодержателя та без належної правової підстави. Доказів зворотного матеріали справи не містять.
Таким чином, відсутність відповідних вироків у кримінальних провадженнях не має правого значення для вирішення даної справи, оскільки доведеним та встановленим належними доказами є факт зняття обтяжень з іпотечного майна без згоди іпотекодержателя та без належної правової підстави.
Перехід права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи регулюється ст. 23 Закону України «Про іпотеку», якою передбачено, що у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.
Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця, має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.
За змістом цієї норми на особу, до якої перейшло право власності на майно, обтяжене іпотекою, навіть у випадках, коли до її відома не було доведено інформацію про обтяження майна іпотекою, переходять всі права та обов`язки іпотекодавця.
В разі вибуття заставного майна з власності іпотекодавця, законодавством встановлено механізм захисту прав іпотекодержателя, шляхом перенесення всіх прав та обов`язків іпотекодавця на особу, до якої перейшло право власності.
Відтак, іпотека залишається дійсною незалежно від зміни власника майна.
Оскільки заборгованість за забезпеченим кредитним договором №53/15-Ф від 12 вересня 2007 року на сьогоднішній день позичальником не погашена, то ТОВ «ФК «Вектор Плюс» є іпотекодержателем, та його право підлягає судовому захисту шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором.
Загальна заборгованість ОСОБА_5 перед ТОВ «ФК «Вектор Плюс» згідно кредитного договору № 53/15-Ф від 12 вересня 2007 року, станом на 23 березня 2016 року, складала 1295115,57 доларів США, з яких:
-заборгованість по основній сумі кредиту 556000,00 доларів США;
-заборгованість за процентами 343421,92 доларів США;
-заборгованість за нарахованою комісією 13312,06 доларів США;
-нарахована пеня 382381,59 доларів США. 
Однак, колегія суддів не може погодитись з таким розрахунком, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до суду із даним позовом, ПАТ «Сведбанк» просило суд стягнути з ОСОБА_5 та ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором, яка станом на 31 серпня 2009 року складала:
- заборгованість по основній сумі кредиту 556000,00 доларів США;
- заборгованість за процентами 68895,01 доларів США;
- заборгованість по пені за порушення термінів сплати основної суми боргу 1088,94 доларів США;
- заборгованість по пені за порушення термінів сплати процентів 5823,05 доларів США;
штраф у розмірі 34215,87 доларів США, а усього — 666022,87 доларів США.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) зазначено, що: «здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту. Забезпечувальне зобов`язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному. Велика Палата Верховного Суду вважає, що в разі задоволення не в повному обсязі вимог кредитора за рахунок забезпечувального обтяження основне зобов`язання сторін не припиняється, однак змінюється щодо предмета та строків виконання, встановлених кредитором, при зверненні до суду, що надає кредитору право вимоги до боржника, у тому числі й шляхом стягнення решти заборгованості за основним зобов`язанням (тілом кредиту) в повному обсязі та процентів і неустойки згідно з договором, нарахованих на час звернення до суду з вимогою про дострокове виконання кредитного договору, на погашення яких виявилася недостатньою сума коштів, отримана від реалізації заставного майна під час виконання судового рішення. Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів».
До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 28 жовтня 2020 року у справі № 362/3054/14-ц (провадження № 61-17992св19), від 05 листопада 2020 року у справі № 711/5482/18 (провадження № 61-22738св19).
Таким чином, у кредитодавця/позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти та пеню після закінчення строку його дії, чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України.
Відповідно, ЗАТ «Сведбанк» використав право вимоги дострокового повернення заборгованості за кредитним договором, звернувшись 29 травня 2009 року до ОСОБА_5 з вимогою про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором та погашення платежів до 08 червня 2009 року, чим змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, неустойки та інших платежів за договором т. 1 а.с. 141).
На підставі викладеного, колегія суддів вважає необґрунтованим розрахунок суми боргу за кредитним договором № 53/15-Ф від 12 вересня 2007 року, на який посилається в уточненій позовній заяві ТОВ «ФК «Вектор Плюс», згідно якого, станом на 23 березня 2016 року, заборгованість складала 1295115,57 доларів США.
Правильним є, як вже вказувалось вище, розрахунок заборгованості, здійснений станом на день подачі ПАТ «Сведбанк» позову, у загальному розмірі 666022,87 доларів США.
Одночасно, колегія суддів погоджується із висновком суду про те, що право іпотекодержателя у спірних правовідносинах не припинилось та воно існує незалежно від наявності відповідного запису в реєстрі іпотек, а сама іпотека є чинною. Отже, судом правильно визнано за ТОВ «ФК «Вектор Плюс» право іпотекодержателя спірного майна.
Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитор зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.
Згідно ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання.
Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (ч. 1 ст. 527 ЦК України).
Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Частиною 2 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.
Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно положень ст. 575 ЦК України та ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це окремий вид застави, вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду (ч. 1 ст. 3 Закону України «Про іпотеку»).
Згідно ч. 1 ст. 13 Закону України «Про іпотеку», попередня іпотека має вищий пріоритет над наступними іпотеками.
Згідно із ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Таке стягнення здійснюється на підставі рішення суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 7 цього ж Закону за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.
У разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом (ч. 1 ст. 12 Закону).
Згідно з ч. 1 ст. 33 Закону у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.
Відповідно до ст. ст. 12 і 33 Закону одним зі способів захисту прав та інтересів іпотекодержателя є звернення стягнення на предмет іпотеки.
Закон визначає такі способи звернення стягнення на предмет іпотеки (ч. 3 ст. 33 Закону): судовий (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду); позасудовий: захист прав нотаріусом (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса) або самозахист (згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя).
Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, є (ч. 3 ст. 36 Закону): 1) передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону; 2) право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст. 38 Закону.
Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду є: 1) реалізація предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів (стаття 39 Закону); 2) продаж предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (стаття 38 Закону).
Згідно ч.1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації (у разі необхідності); спосіб реалізації предмета іпотеки; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки.
Згідно ч. 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку», разі визначення судом способу реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів ціна предмета іпотеки у рішенні суду не зазначається та визначається при його примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі №310/11024/15-ц (п. 33) зазначено, що на відміну від такого різновиду позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки, як звернення стягнення на предмет іпотеки згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (що може передбачати способи задоволення вимог іпотекодержателя, визначені у ч. 3 ст. 36 Закону), судовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки згідно з абз. 5 ч. 1 ст. 39 Закону передбачає, що суд у резолютивній частині відповідного рішення обов`язково визначає спосіб реалізації предмета іпотеки: або шляхом проведення прилюдних торгів, або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 вказаного Закону.
На підставі викладеного, колегія суддів погоджується із доводами суду, що звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів є належним способом захисту порушених прав іпотекодержателя.
Враховуючи викладене, колегія суддів доходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ТОВ «ФК «Вектор Плюс» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором шляхом продажу на прилюдних торгах з визначенням початкової ціни на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності (незалежним експертом) на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, в рахунок оплати на користь ТОВ «ФК «Вектор Плюс» заборгованості ОСОБА_2 за Кредитним договором №53/15-Ф від 12 вересня 2007 року в сумі 666022,87 доларів США.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що судом першої інстанції не досліджувалось належним чином питання обґрунтованості підстав відступлення прав вимоги за іпотечними договорами, а відтак твердження про наявність у ТОВ «ФК «Вектор Плюс» права на звернення стягнення на предмет іпотеки є не підтвердженим належними доказами, є безпідставними, виходячи з наступного.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Отже, правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання.
Укладені 28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк» (правонаступником ВАТ «Сведбанк», яке в свою чергу виступало правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк») та ТОВ «ФК «Вектор Плюс» договір факторингу №15 та договір про відступлення прав за іпотечними договорами є дійними.
Згідно ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Відтак, сумніви відповідача щодо заміни кредитора у кредитних зобов`язаннях за кредитним договором №53/15-Ф від 12 липня 2007 року та договором іпотеки 12 вересня 2007 року є безпідставними.
Крім того, у постанові Верховного Суду від 25 травня 2022 року у справі № 520/8855/16 за позовом ТОВ «ФК «Вектор Плюс» до ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , треті особи: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Ковалевська В.В., Комінтернівське районне бюро технічної інвентаризації, ОСОБА_6  про визнання договорів недійсними, було установлено, що 28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «ФК «Вектор Плюс» було укладено договір факторингу N 15, відповідно до якого права вимоги заборгованості (включаючи суму наданого кредиту, проценти, комісії, штрафні санкції та інші можливі платежі) за кредитним договором укладеним з ОСОБА_5 , були відступлені ТОВ «ФК «Вектор Плюс». 
28 листопада 2012 року, на підставі договору про відступлення прав за іпотечними договорами, укладеного між ПАТ «Сведбанк» та TOB «ФК «Вектор Плюс», одночасно відступились права за указаними договорами іпотеки.
Договори факторингу від 28 листопада 2012 року, укладені між ПАТ Сведбанк» та TOB «ФК «Вектор Плюс», недійсними у встановленому порядку не визнавалися
Отже, в силу прямого припису ст. 204 ЦК України, їх правомірність презюмується.

Щодо доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що апелянт є добросовісним набувачем спірного майна та придбав його за відсутності будь-яких заборон на його відчуження та за відсутності у відповідних реєстрах відомостей про права інших осіб на нього, колегія суддів зазначає наступне.
Недоторканність набутого добросовісним набувачем права власності за рахунок позбавлення законного власника, який не допускав недобросовісного користування своїми правами та не виражав волевиявлення на передачу майна, можливості поновити своє порушене, внаслідок вибуття належного йому майна за неукладеним правочином, суперечить завданню цивільного судочинства.
Принцип мирного володіння майном, закріплений у ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, стосується не лише кінцевого добросовісного набувача майна, а й первинного законного володільця, який маючи у власності певне майно, розраховує, що його право на мирне володіння майном буде захищене належним правовим регулюванням.
Однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України). Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
Тобто, цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які мають право розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, що відповідатиме зазначеним критеріям і уявленням про честь та совість.
Частиною 3 ст. 13 ЦК України визначено, що не допускаються дії особи, які вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
Правочини, які укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Правочин не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення.
Обираючи варіант добросовісної поведінки, боржник зобов`язаний піклуватися про те, щоб його юридично значимі вчинки були економічно обґрунтованими. Також поведінка боржника повинна відповідати критеріям розумності, й це передбачає, що кожне зобов`язання, яке правомірно виникло, повинно бути виконано належним чином, а тому кожний кредитор має право розраховувати, що всі існуючі перед ним зобов`язання за звичайних умов будуть належним чином та своєчасно виконані. Доброчесний боржник повинен мати на меті добросовісно виконати усі свої зобов`язання, а в разі неможливості такого виконання - надати справедливе та своєчасне задоволення (сатисфакцію) прав та правомірних інтересів кредитора.
Вчинення власником майна правочину з розпорядження належним йому майном з метою унеможливити задоволення вимог іншої особи - стягувача за рахунок майна цього власника може бути кваліфіковане як зловживання правом власності, оскільки власник використовує правомочність розпорядження майном на шкоду майновим інтересам кредитора.
Особа, яка є боржником перед своїми контрагентами, повинна утримуватися від дій, які безпідставно або сумнівно зменшують розмір її активів. Угоди, що укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Угода, що укладається «про людське око», таким критеріям відповідати не може.
Боржник, який відчужує майно (вчиняє інші дії, пов`язані зі зменшенням його платоспроможності) після виникнення у нього зобов`язання, діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора.
Правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом, спрямованим на недопущення (уникнення) задоволення вимог такого кредитора.
Отже, будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання з погашення заборгованості перед кредитором, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності з огляду на презумпцію фраудаторності правочину, вчиненого боржником на шкоду кредиторам.
У свою чергу, набувач майна, належного боржнику, який безпосередньо пов`язаний з боржником або з інших обставин не міг не знати про фраудаторний характер правочину, є недобросовісним набувачем.
У постанова Верховного Суду від 12 липня 2023 року у справі № 757/61314/18-ц зазначено, що набувач не може бути визнаний добросовісним, якщо на момент вчинення правочину з набуття майна право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було зареєстроване не за відчужувачем або у цьому реєстрі був запис про судовий спір відносно цього майна (обтяження). Водночас запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про право власності відчужувача не є безспірним доказом добросовісності набувача. Відповідач може бути визнаний добросовісним набувачем за умови, що правочин, за яким він набув у володіння спірне майно, відповідає усім ознакам дійсності правочину, за винятком того, що він вчинений при відсутності у продавця права на відчуження
У даному випадку, дії ОСОБА_3 , якому достеменно було відомо про наявність кредитного та іпотечного договорів, а також про існування заборгованості позичальника за договором, направлені на відчуження спірного іпотечного майна за договорами купівлі-продажу від 28 вересня 2015 року у власність ОСОБА_1 , вочевидь не відповідають критеріям добросовісності. 
При цьому, колегія суддів приймає до уваги, що ОСОБА_1 , як добросовісний набувач, не звільняється від негативних наслідків, які можуть виникнути при виборі недобросовісного контрагента. Окрім інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, добросовісний набувач оцінює й інші обставини, які можуть свідчити про сумнівний характер вчинюваного правочину, такі як занижена ціна договору, факт неодноразового, протягом короткого проміжку часу, перепродажу майна, поведінка продавця тощо.
Верховний Суд у постанові від 30 вересня 2020 року у справі № 645/747/16-ц дійшов висновку, що набувач майна визнається недобросовісним, якщо він знав чи повинен був знати, що особа, в якої він придбав річ, не мала права її відчужувати, тобто якщо знав чи повинен був знати про неправомірність свого володіння. 
Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 15 червня 2021 року у справі №922/2416/17 зазначено, що відсутність у Державному реєстрі іпотек відомостей про право іпотеки не може беззастережно свідчити про добросовісність особи, яка придбаває таке майно.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 грудня 2022 року у справі №461/12525/15-ц також зазначила, що суди повинні самостійно, з урахуванням усіх встановлених обставин справи, дійти висновку про наявність підстав для втручання у мирне володіння майном особи, що набула це майно за відплатним договором, виходячи з принципів мирного володіння майном (постанова Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі №488/6211/14-ц), а також надати оцінку тягаря, покладеного на цю особу таким втручанням. Такими обставинами можуть бути, зокрема, підстави та процедури набуття майна добросовісним набувачем, порівняльна вартість цього майна з майновим станом особи, спрямованість волевиявлення учасників правовідносин та їх фактичні наміри щодо цього майна тощо.
У даному випадку, також звертає на себе увагу той факт, що 26 вересня 2015 року невстановленою особою з використанням логіна, пароля та ключа електронного цифрового підпису приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Стражник Т.О. у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було проведено припинення обтяжень щодо належного ОСОБА_3 майна, а вже 28 вересня 2015 році ОСОБА_1 придбав таке майно.
Враховуючи, що відомості про нерухоме майно, зареєстровані обтяження нерухомого майна є відкритими, ОСОБА_1 перед покупкою спірного майна міг переконатися в наявності обтяжень нерухомого майна, яке він збирається придбати, що спростовує у повному обсязі доводи апеляційної скарги про добросовісне набуття відповідачем спірного майна.
За таких обставин, задоволення позовних вимог ТОВ «ФК «Вектор Плюс» шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки - нерухоме майно, належне апелянту, не буде надмірним тягарем і непропорційним вручанням в право власності ОСОБА_1 , вказане є законодавчо обґрунтованим, оскільки саме добросовісність є умовою набуття права власності не власником (ст. 330 ЦК).
Інші доводи апеляційної скарги були предметом розгляду суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, на законність оскаржуваного судового рішення не впливають, а зводяться до незгоди заявника із висновками суду першої інстанції, а також спростовуються встановленими вище обставинами справи.
При цьому, судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
При викладених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не у повному обсязі визначився з характером спірних правовідносин, у зв`язку із чим рішення Київського районного суду м. Одеси від 18 квітня 2023 року підлягає зміні в частині визначення суми заборгованості ОСОБА_5 перед ТОВ «ФК «Вектор Плюс» згідно кредитного договору № 53/15-Ф від 12 вересня 2007 року, яка становить 666022,87 доларів США. 
В іншій частині судове рішення підлягає залишенню без змін. 
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 — задовольнити частково.
Рішення Київського районного суду м. Одеси від 18 квітня 2023 року – змінити.
Мотивувальну частину рішення Київського районного суду м. Одеси від 18 квітня 2023 року викласти в редакції цієї постанови.
Абзац другий резолютивної частини рішення Київського районного суду м. Одеси від 18 квітня 2023 викласти у наступній редакції:
Звернути стягнення на предмет іпотеки:
- 1/2 частину домоволодіння, загальною площею 694,1 кв.м, житловою площею 374,2 кв.м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , та належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 28 вересня 2015 року за №218 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ковальською В.В.;
- 1/2 частину домоволодіння, загальною площею 694,1 кв.м, житловою площею 374,2 кв.м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , та належить ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 28 вересня 2015 року за №218 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ковальською В.В.;
- 1/2 частину земельної ділянки (кадастровий номер 5110136900:38:012:0073), загальною площею 0,0987 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 28 вересня 2015 року за №217 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ковальською В.В.;
- 1/2 частину земельної ділянки (кадастровий номер 5110136900:38:012:0073), загальною площею 0,0987 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та належить ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 28 вересня 2015 року за №217 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ковальською В.В.,
1/2 частину земельної ділянки (кадастровий номер 5110136900:38:12:0072), загальною площею 0,0052 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , та належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 28 вересня 2015 року за №220 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ковальською В.В.;
- 1/2 частину земельної ділянки (кадастровий номер 5110136900:38:12:0072), загальною площею 0,0052 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , та належить ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 28 вересня 2015 року за №220 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ковальською В.В., шляхом продажу на прилюдних торгах з визначенням початкової ціни на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності (незалежним експертом) на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, в рахунок оплати на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» заборгованості ОСОБА_2 за Кредитним договором №53/15-Ф від 12 вересня 2007 року у розмірі 666022,87 доларів США, з яких: 
- заборгованість по основній сумі кредиту 556000,00 доларів США;
- заборгованість за процентами 68895,01 доларів США;
- заборгованість по пені за порушення термінів сплати основної суми боргу 1088,94 доларів США;
- заборгованість по пені за порушення термінів сплати процентів 5823,05 доларів США;
- штраф у розмірі 34215,87 доларів США.
Рішення суду в частині розподілу судових витрат - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення складений 02 лютого 2026 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді Л.М. Вадовська 

О.М. Таварткіладзе