КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 362/6619/25 Головуючий у І інстанції Лебідь Гавенко Г.М.
Провадження №22-ц/824/2649/2026 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.

ПОСТАНОВА
Іменем України

01 квітня 2026 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 

судді-доповідача Таргоній Д.О.,
суддів: Борисової О.В., Голуб С.А.,
за участі секретаря Кононової Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Фанштейн Каріни Михайлівни на ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 29 серпня 2025 року у справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, визнання прав іпотекодержателя,

ВСТАНОВИВ:

До Васильківського міськрайонного суду Київської області надійшла позовна заява від представника ОСОБА_1 - адвоката Фанштейн К.М. до ОСОБА_2 , в якій вона просила суд:
- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 30 серпня 2016 року, реєстровий номер 1927 за курсом продажу долару США АТ КБ «ПриватБанк» на день виконання судового рішення у цій справі, а саме: основну суму боргу в розмірі, що в еквіваленті становить 20 000,00 доларів США та 3 проценти річних в розмірі, що в еквіваленті становить 838,36 доларів США;
- визнати ОСОБА_1 іпотекодержателем відповідно до Іпотечного договору від 30 серпня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Клименком Д.Б., реєстровий номер 1928 (з урахуванням змін, внесених Договором № 1 від 07 квітня 2017 року про внесення змін до іпотечного договору, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Клименком Д.Б., реєстровий номер 183), укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на забезпечення виконання зобов`язань за Договором позики від 30 серпня 2016 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Клименком Д.Б., реєстровий номер 1927 (з урахуванням змін, внесених Договором № 1 від 07 квітня 2017 року про внесення змін до договору позики, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Клименком Д.Б., реєстровий номер 182), щодо нерухомого майна: домоволодіння загальною площею 213,3 кв.м., житловою площею 98,2 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1012667532214; земельної ділянки площею 0,1499 га з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд, кадастровий номер: 3221484004:05:010:0042, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1012673332214, яке на праві власності належить ОСОБА_2 . 
Разом із позовною заявою до суду надійшла заява представника ОСОБА_1 - адвоката Фанштейн К.М. про забезпечення позову, в якій вона просила винести ухвалу про забезпечення позовних вимог шляхом:
- накладення арешту на нерухоме майно, яке належить на праві власності ОСОБА_2 , зокрема на: домоволодіння - реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1012667532214 загальною площею 213,3 кв. м ., житловою площею 98,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; земельну ділянку - реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1012673332214, кадастровий номер 3221484004:05:010:0042, площею 0,1499 га з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;
- накладення арешту на рухоме майно, яке належить на праві власності ОСОБА_2 в межах заявленої до стягнення суми, еквівалентної 20 838,36 доларів США, зокрема на: частку в статутному фонді ТОВ «Бізнес акаунтінг груп», ідентифікаційний код юр.особи 41582597, в розмірі 100% номінального вартістю 1500,00 грн; частку в статутному фонді ПП «Будівельна компанія «Георгій», ідентифікаційний код юридичної особи 34579198, в розмірі 100% номінальною вартістю 100,00 грн; грошові кошти, що належать або підлягають передачі чи сплаті ОСОБА_2 у всіх банках та/або інших фінансових установах; 
- заборонити державним реєстраторам, нотаріусам та органам, що здійснюють державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, вчиняти будь-які дії щодо об`єктів нерухомого майна, а саме щодо: домоволодіння - реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1012667532214, загальною площею 213,3 кв. м., житловою площею 98,2 кв. м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 ; та земельні ділянки - реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1012673332214, кадастровий номер: 3221484004:05:010:0042, площею 0,1499 га з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .
В обґрунтування заяви зазначала, що 30 серпня 2016 року між ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діяв представник за довіреністю ОСОБА_3 , та ОСОБА_2 укладено Договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Клименком Д.Б., реєстровий номер 1927 (далі - Договір позики). 
Згідно з пунктами 1, 2 Договору позики, ОСОБА_2 (Позичальник) прийняла у позику від Позивача (Позикодавець) гроші в сумі 573 440,00 грн., що на день укладення цього Договору становить еквівалент 22 400,00 доларів США за курсом продажу доларів США в ПАТ КБ «Приват Банк» (1 дол. США = 25.6 грн.), які ОСОБА_2 зобов`язується повернути Позивачу не пізніше 30 грудня 2016 року в такому порядку: - 30 вересня 2016 року - грошову суму, що становить еквівалент 600,00 дол. США; - 30 жовтня 2016 року - грошову суму, що становить еквівалент 600,00 дол. США; - 30 листопада 2016 року - грошову суму, що становить еквівалент 600,00 дол. США; - 30 грудня 2016 року - грошову суму, що становить еквівалент 20 600,00 дол. США. 
Сторони погодили, що позика є безпроцентною, а її повернення повинне проходити в готівковій формі у місті Києві за курсом продажу доларів США ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на день проведення розрахунку за цим Договором (пункт 2 Договору позики). 
Цього ж дня (30 серпня 2016 року) з метою забезпечення виконання Договору позики сторони уклали Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Клименком Д.Б., реєстровий номер 1928 (далі - Іпотечний договір). 
В іпотеку ОСОБА_2 передала наступне нерухоме майно: - домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1012667532214; - земельна ділянка площею 0,1499 га з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд, кадастровий номер: 3221484004:05:010:0042, розташована за адресою: АДРЕСА_1 (далі - іпотечне майно). 
Оскільки всупереч умовам Договору позики та положенням законодавства України ОСОБА_2 добровільно не виконала взяті на себе зобов`язання в узгоджений строк, то Позивач вимушений звернутися до суду за захистом свого цивільного права та вимагати стягнення з ОСОБА_2 боргу в сумі, еквівалентній 20 000 (двадцяти тисячам) доларів США 00 центам, та трьох процентів річних в сумі, еквівалентній 838,36 доларів США. 
Крім того, Позивач просить визнати за ним право іпотекодержателя стосовно іпотечного майна (домоволодіння загальною площею 213,3 кв.м., житловою площею 98,2 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1012667532214, та земельної ділянки площею 0,1499 га з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд, кадастровий номер: 3221484004:05:010:0042, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1012673332214).
Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 29 серпня 2025 року у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - адвоката Фанштейн Каріни Михайлівни про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, визнання прав іпотекодержателя - відмовлено.
Не погодившись з ухвалою суду, з апеляційною скаргою в інтересах позивача ОСОБА_4 звернулась його представник - адвокат Фантштейн К.М., яка, посилаючись на невідповідність висновків суду встановленим по справі обставинам, порушення норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою задовольнити заяву про забезпечення позову.
Зокрема, в доводах апеляційної скарги посилається на помилковість висновків суду першої інстанції про те, що заявником не надано доказів, які б свідчили про намір відповідача або підготовчі дії щодо відчуження нерухомого майна третім особам, враховуючи, що на вказане майно і так накладено арешт постановою Київського апеляційного суду від 11.02.2021 року у цивільній справі №362/3828/20.
Зазначає, що у справі №362/3828/20 предметом спору є визнання недійсним правочину та визнання протиправними і скасування рішень державного реєстратора і відновлення записів про речові права на нерухоме майно. Позивачем у вказаній справі є ОСОБА_2 , яка заявила позовні вимоги до ОСОБА_1 . І заява про забезпечення позову у зазначеній справі була подана саме ОСОБА_2 з посиланням на те, що спірні об`єкти нерухомого майна набуті відповідачем ОСОБА_1 у власність незаконно.
Скаржник звертає увагу апеляційного суду на те, що ухвалою Київського апеляційного суду від 13 лютого 2024 року у цивільній справі №362/3828/20 задоволено клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Фанштейн К..М. та скасовано заходи забезпечення позову, вжиті постановою Київського апеляційного суду від 11 лютого 2021 року.
Крім того, зазначає, що у справі №362/3828/20 набрало законної сили рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 26 липня 2022 року, яким задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 : визнано недійсним правочин про задоволення вимог іпотекодержателя - ОСОБА_1 , внесеного у вигляді запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 23 листопада 2023 року №29124774, на підставі рішення від 27.11.2018 року №44466899 та від 27.11.2018 року №44268789, яким позбавлено ОСОБА_2 права власності на нерухоме майно - домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 ; визнано протиправними та скасовані рішення державного реєстратора Колодій О.В. від 27.11.2018 №44466899 від 27.11.2018 року №44268789 про державну реєстрацію права власності на вищевказану земельну ділянку і домоволодіння; відновлено в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис№16134021 про право приватної власності ОСОБА_2 на вищевказане домоволодіння і земельну ділянку.
Таким чином, апелянт акцентує увагу, що на даний момент в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно містяться відомості про ОСОБА_2 як актуального власника спірного нерухомого майна, що надає їй можливість відчужити його. Це , в свою чергу, в подальшому унеможливить виконання рішення суду у цій справі про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , а також ефективний захист та поновлення його порушених прав та інтересів, за захистом яких він звернувся до суду.
Вказує, що заходи забезпечення позову, про які просить заявник, не спричинять збитків відповідачу, не порушать його права та охоронювані законом інтереси, оскільки накладення арешту стосується предмету іпотеки за іпотечним договором від 19 червня 2007 року, права іпотекодержателя на підставі якого просить визнати позивач, є тимчасовими та забезпечать розумний баланс інтересів сторін.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 - адвокат Ісаєнко О.В. наводить заперечення щодо доводів скарги, просить залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - залишити без змін, як законну та обґрунтовану.
Вказує, зокрема, що заява про забезпечення позову обґрунтована надуманими доводами, які мають досліджуватися під час розгляду справи по суті. 
Зазначає також, що рішення судів, на які посилається місцевий суд, вказують саме на недобросовісну поведінку зі сторони позивача, який намагається заволодіти майном відповідачки. Звертає також увагу на те, що вартість переданого в іпотеку майна в рази перевищує суму позики.
У судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Науменко К.С. підтримала апеляційну скаргу, просила її задовольнити.
Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Ісаєнко О.В. в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений у відповідності до вимог процесуального законодавства, зокрема шляхом направлення судового повідомлення до електронного кабінету представника в системі «Електронний суд».
31.03.2026 року адвокат Ісаєнко О.В. за допомогою системи «Електронний суд» подав до Київського апеляційного суду заяву про відкладення розгляду справи, посилаючись на неможливість явки до апеляційного суду у зв`язку з представництвом адвокатом інтересів іншої особи в судовому засіданні, яке призначено до розгляду у Бориспільському міськрайонному суді Київської області на 01.04.2026 року о 14 год. 30 хв.
Колегія суддів апеляційного суду, дослідивши додані до клопотання докази, дійшла висновку про відмову в його задоволенні, з огляду на наступне.
Верховний Суд у постанові від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 виходив з того, виходив із того, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Ключовою умовою для відкладення розгляду справи є не сама по собі відсутність сторін у судовому засіданні, а неможливість вирішення спору в межах відповідного судового розгляду.
Отже, неявка учасника судового процесу до судового засідання, за умови його належного повідомлення про дату, час і місце розгляду справи, не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи чи скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.
На підставі ст. 372 ЦПК України колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача та представника відповідача, що не з`явились, оскільки відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представника чи сторони, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 24 січня 2018 року у справі № 907/425/16.
Згідно з вимогами ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання відповідної процедури та наявності передбачених законом підстав) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги.
У даній справі судом першої інстанції встановлено, що рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 26.07.2022 у справі №362/3828/20 позов ОСОБА_2 задоволено. Визнано недійсним правочин про задоволення вимог іпотекодержателя - ОСОБА_1 , внесеного у вигляді запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 23 листопада 2018 року № 29124774, на підставі рішення від 27 листопада 2018 року №44466899 та від 27 листопада 2018 року № 44268789, яким позбавлено ОСОБА_2 права власності на нерухоме майно - домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку, площею 0,1499 га, кадастровий номер: 3221484004:05:010:0042, що розташована за цією самою адресою. Визнано протиправним та скасовано рішення державного реєстратора Колодій О. В. від 27 листопада 2018 року № 44466899 про державну реєстрацію права приватної власності на нерухоме майно, а саме вищевказану земельну ділянку, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1012673332214. Визнано протиправним та скасовано рішення державного реєстратора Колодій О. В. від 27 листопада 2018 року № 44268789 про державну реєстрацію права приватної власності на нерухоме майно, а саме вищевказане домоволодіння, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна:1012667532214. Визнано протиправними дії державного реєстратора Колодій О. В., які полягають у внесенні запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 23 листопада 2018 року № 29124774, який був внесений на підставі рішення від 27 листопада 2018 року № 44466899. Визнано протиправними дії державного реєстратора Колодій О. В., які полягають у внесенні запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 23 листопада 2018 року № 29125957, який був внесений на підставі рішення від 27 листопада 2018 року № 44268789. Відновлено у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис № 16134021 про право приватної власності ОСОБА_2 на вищевказане домоволодіння та земельну ділянку.
Постановою Київського апеляційного суду від 24 листопада 2023 року рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 26 липня 2022 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.
Постановою Верховного Суду від 26.06.2024 року Постанову Київського апеляційного суду від 24 листопада 2023 року скасовано, рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 26 липня 2022 року залишено у силі.
Постановою Київського апеляційного суду від 11.02.2021 року у справі №362/3828/20 вжито заходів забезпечення позову шляхом заборони державним реєстраторам, нотаріусам та органам, що здійснюють державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо об`єктів нерухомого майна, а саме: земельної ділянки - реєстраційний № 1012673332214, кадастровий № 3221484004:05:010:0042, площею 0,1499 га, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за адресою: АДРЕСА_1 ; та домоволодіння - реєстраційний № 1012667532214, загальною площею 213,3 кв.м., житловою площею 98,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 21.10.2024 року у справі №362/5008/24 позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , треті особи на стороні відповідачів без самостійних вимог на предмет спору: Приватний нотаріус Вишгородського нотаріального округу Київської області Теплюк Г.М., Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ігнатов О.В. про визнання правочину недійсним та витребування майна із незаконного володіння, задоволено.
Визнано недійсним Іпотечний договір, серія та номер 830 від 15.11.2022, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ігнатовим О.В. про передачу ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 в іпотеку домоволодіння - реєстраційний номер 1012667532214, загальною площею 213,3 кв.м., житловою площею 98,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки реєстраційний номер 1012673332214, кадастровий номер 3221484004:05:010:0042, площею 0,1499 гектарів, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд;
Витребувано із незаконного володіння ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 земельну ділянку реєстраційний номер 1012673332214, кадастровий номер 3221484004:05:010:0042, площею 0,1499 гектарів, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.
Витребувано із незаконного володіння ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 домоволодіння - реєстраційний номер 1012667532214, загальною площею 213,3 кв.м., житловою площею 98,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову у даній справі, суд першої інстанції виходив із того, що Представником ОСОБА_1 - адвокатом Фанштейн К.М. до заяви про забезпечення позову не надано жодних доказів, які б свідчили про намір відповідача або підготовчі дії відповідача щодо відчуження нерухомого майна, третім особам, враховуючи, що на вказане нерухоме майно і так накладено арешт постановою Київського апеляційного суду від 11.02.2021 року у цивільні справі 362/3828/20, яким вжито заходів забезпечення позову шляхом заборони державним реєстраторам, нотаріусам та органам, що здійснюють державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо об`єктів нерухомого майна, а саме: земельної ділянки - реєстраційний № 1012673332214, кадастровий № 3221484004:05:010:0042, площею 0,1499 га, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за адресою: АДРЕСА_1 ; та домоволодіння - реєстраційний № 1012667532214, загальною площею 213,3 кв.м., житловою площею 98,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Таким чином доводи заявника про те, що існує реальна загроза утруднення виконання чи неможливість виконання рішення суду в подальшому є лише припущеннями, оскільки і так наявний арешт на вказане майно, яке не скасовано.
Колегія суддів апеляційного суду з такими висновками не погоджується.
Реалізація права на судовий захист, гарантованого кожному статтями 55, 124 Конституції України, багато в чому залежить від належного правового механізму, складовою якого, зокрема, є інститут забезпечення позову в судовому процесі.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частини перша, друга статті 5 ЦПК України).
Згідно за частинами першою, другою статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Верховний Суд у постановах від 31 липня 2024 року в справі № 623/2015/21, від 29 липня 2024 року в справі № 761/80/23, від 15 липня 2024 року в справі № 361/5905/23 та інших виснував, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову по суті - це тимчасове обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
За вимогами пункту 3 частини першої статті 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову.
Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення заяви про забезпечення позову. Крім того, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна довести відповідність (адекватність) засобу забезпечення позову.
У частині першій статті 150 ЦПК України закріплено види забезпечення позову. Зокрема позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб (пункт 1).
Вид забезпечення позову має бути співмірним із заявленими позивачем вимогами.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має пересвідчитися, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.
Інститут забезпечення позову є сукупністю встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.
Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.
Під час розгляду заяви про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Такі правові висновки сформульовані Верховний Судом у постановах від 17 червня 2024 року в справі № 644/1482/22, від 01 травня 2024 рокув справі № 638/6777/23, від 21 лютого 2024 року в справі № 201/9686/23, від 11 серпня 2022 року в справі № 522/1514/21 (провадження № 61-19123св21) та інших.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року в справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) зазначено, що під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року в справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) виснувала, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Тому суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.
Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.
Під час вирішення питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.
Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.
Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності від конкретного випадку.
Під час вжиття заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.
Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 21 лютого 2024 року в справі № 201/9686/23.
У постанові від 24 квітня 2024 року в справі № 754/5683/22 (провадження № 14-28цс23) Велика Палата Верховного Суду виснувала, що з 15 грудня 2017 року законодавець серед передумов забезпечення позову визначає можливий вплив невжиття заходів забезпечення позову не тільки на виконання рішення суду, а й на можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. 
Так, з матеріалів даної справи вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики та визнання за ним права іпотекодержателя за іпотечним договором, укладеним з метою забезпечення виконання договору позики. Предметом іпотеки у вказаному договорі є домоволодіння загальною площею 213,3 кв.м., житловою площею 98,2 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1012667532214, та земельна ділянка площею 0,1499 га з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд, кадастровий номер: 3221484004:05:010:0042, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1012673332214.
Скаржник звертає увагу, що спірні правовідносини у справі, яка переглядається, стосуються захисту прав іпотекодержателя за обставин, коли в реєстрі відсутні відомості про обтяження майна іпотекою. Тому вважає, що забезпечення позову у спосіб, про який просить позивач, є співмірним із заявленими позовними вимогами та гарантуватиме виконання рішення суду, якщо таке буде ухвалене на користь позивача.
Суд першої інстанції зазначені обставини належним чином не перевірив, не дав належної оцінки доводам заявника про наявність підстав для забезпечення позову, мотивів для відхилення таких доводів в ухвалі про відмову в задоволенні заяви не зазначив.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 березня 2023 року у справі № 905/448/22 звернуто увагу на те, що можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін.
Колегія суддів враховує, що цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.
Тобто, при розгляді питання про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.
З наведеного слідує, що питання обґрунтованості позовних вимог перевіряються судом під час розгляду справи по суті і не мають розглядатися при забезпеченні позову, оскільки дана процесуальна дія є оперативним заходом, що вживається для забезпечення виконання судового рішення та/або ефективного захисту (поновлення) прав позивача, які він вважає порушеними.
Надаючи оцінку доводам заявника, враховуючи характер правовідносин, які виникли між сторонами у даній справі, предмет позову, ціну позову, суд апеляційної інстанції вважає, що обґрунтованим, ефективним та співмірним заявленим вимогам буде застосування заходу забезпечення позову у вигляді накладення арешту на нерухоме майно (предмет іпотеки). Такий захід забезпечення позову спроможний забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову. Невжиття таких заходів забезпечення позову призведе до неможливості виконання судового рішення і породження нових спорів, що не відповідатиме завданню цивільного судочинства.
Поряд із цим, перевіривши викладені заявником обставини, виходячи з положень статті 151 ЦПК України, колегія суддів доходить висновку про те, що заявником не доведено наявності обставини, які свідчать про те, що неприйняття заходу забезпечення позову у вигляді арешту іншого належного відповідачу рухомого майна (грошових коштів, що знаходяться на рахунках в банках та/або інших фінансових установах, частки в статутних фондах товариств) може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, а також унеможливити ефективний захист порушеного права позивача.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно з ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.
Виходячи з наведеного, ухвала Васильківського міськрайонного суду Київської області від 29 серпня 2025 року винесена з порушенням норм процесуального права: без належного аналізу ризиків; із порушенням принципів пропорційності та співмірності, у зв'язку із чим підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про часткове задоволення заяви про забезпечення позову.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Фанштейн Каріни Михайлівни задовольнити частково.
Ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 29 серпня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення.
Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити частково.
Накласти арешт на нерухоме майно, яке належить на праві власності ОСОБА_2 , зокрема на: домоволодіння - реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1012667532214 загальною площею 213,3 кв. м ., житловою площею 98,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; земельну ділянку - реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1012673332214, кадастровий номер 3221484004:05:010:0042, площею 0,1499 га з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;
заборонити державним реєстраторам, нотаріусам та органам, що здійснюють державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, вчиняти будь-які дії щодо об`єктів нерухомого майна, а саме щодо: домоволодіння - реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1012667532214, загальною площею 213,3 кв. м., житловою площею 98,2 кв. м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 ; та земельні ділянки - реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1012673332214, кадастровий номер: 3221484004:05:010:0042, площею 0,1499 га з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .
В задоволенні решти вимог заяви - відмовити.
Постанова суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи(вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.
Повне судове рішення складене 20.04.2026 року.

Суддя-доповідач Д.О. Таргоній

Судді : О.В. Борисова

.А. Голуб