ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

24 березня 2026 року	Справа №160/36447/25 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Ніколайчук С.В. 
розглянув у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26 ЄДРПОУ 21910427) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії

УСТАНОВИВ:

23 грудня 2025 року ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, у якій позивач просить:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 , компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати: суми 435 033,72 грн з 24.04.2022 року; суми 59 814,66 грн з 09.08.2024 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити помісячний розрахунок та виплатити компенсацію втрати частини доходів відповідно до Закону України № 2050-III та постанови Кабінету Міністрів України № 159 за весь період затримки виплати зазначених сум, на підставі даних пенсійної справи;
- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області три відсотки річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України від сум 435 033,72 грн та 59 814,66 грн за весь період прострочення — з 24.04.2022 року та з 09.08.2024 року відповідно — по день фактичної виплати.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач зобов`язаний виплатити їй недоодержану суму пенсії в розмірі 435 033,72 грн з 24.04.2022 та в розмірі 59 814,66 грн з 09.08.2024 року .
Позивач звернулась до відповідача з заявою про нарахування та виплату компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку виплати нарахованих сум, проте відповідач рішення по суті не прийняв, тому позивач звернулась до суду з цим позовом.
Ухвалою від 29 грудня 2025 року суд відкрив провадження у адміністративній справі; справу № 160/36447/25 та призначив до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується матеріалами справи.
21.01.2026 року відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що позовні вимоги не визнає, просить у задоволенні позову відмовити. В обґрунтування правової позиції зазначає, що на виконання рішення суду по адміністративній справі № 160/1707/24 Головним управлінням з 01.11.2023 проведено перерахунок пенсії ОСОБА_1 . Доплата пенсії на виконання рішення суду за період з 01.11.2023 по 31.08.2024 становить 59814,66 грн. З 01.11.2023 пенсія Позивачу нараховується та виплачується відповідно до вищезазначеного рішення суду,розмір пенсійної виплати з 01.11.2023 становив 11145,50 грн. З 01.09.2024 виплата пенсії проводитися у розмірі 12032,68 грн, який обчислено на виконання рішення суду.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.05.2024 по адміністративній справі № 160/1707/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління набрало законної сили 09.07.2024 та обліковується в “Реєстрі судових рішень” підсистеми Інтегрованої комплексної інформаційної системи (ІКІС).
Відповідач вказує, що коли суми нараховуються за рішенням суду, то підстава для виплати компенсації виникає у зв`язку з несвоєчасним виконанням рішення суду. А отже, визначальними обставинами для виплати компенсації є дати нарахування та фактичної виплати вказаних доходів, оскільки основною умовою для виплати громадянину компенсації, передбаченої ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» є порушення встановлених строків саме виплати нарахованих доходів. 
Як зазначалося вище, на виконання рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.07.2023 у справі № 160/10602/23, позивачу здійснено перерахунок пенсії з урахуванням заробітної плати за період з 29.03.2007 по 31.05.2017 на підставі довідок про заробітну плату від 20.04.2017 за № 31, починаючи з 24.03.2022 та з урахуванням фактично виплачених сум, та нараховану за рішенням суду суму пенсії у розмірі 330 400,26 грн, виплачено в листопаді 2023 року — одноразово (що підтверджується самим позивачем).
Заявлені позовні вимоги до Головного управління, стосовно стягнення втрати частини доходів в сумі 20 795,02 грн — є передчасними та спрямовані на майбутній захист порушених прав позивача, що не узгоджується з приписами КАС України, оскільки ще не вирішено саме питання щодо компенсації втрати частини доходів. Слід зазначити, що не можна визначити чи правильний розрахунок компенсації проведений позивачем та доданий до позовної заяви, оскільки, розрахунок суми компенсація є виключною компетенцією Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.
Згідно із ч. ч. 5, 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідив матеріали справи, з`ясував всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінив докази, які мають значення для розгляду і вирішення позову по суті, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, встановив таке.
ОСОБА_1 , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію в разі втрати годувальника згідно Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” від 09.07.2003 1058- ІV.
В провадженні Дніпропетровського окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа № 160/1707/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії. 
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.05.2024 по адміністративній справі № 160/1707/24 зобов`язано Головне управління здійснити перерахунок та провести виплату ОСОБА_1 пенсії в разі втрати годувальника на підставі довідок від 24.11.2023 № 3/2516 та № 3/2517 про розмір грошового забезпечення станом на 01.01.2021 та на 01.01.2022, починаючи з 01.11.2023, з урахуванням виплачених сум; провести виплату недоодержаної її чоловіком ОСОБА_2 пенсії у зв`язку зі смертю в розмірі 435033,72 грн. 
На виконання рішення суду по адміністративній справі № 160/1707/24 Головним управлінням з 01.11.2023 проведено перерахунок пенсії ОСОБА_1 . 
Доплата пенсії на виконання рішення суду за період з 01.11.2023 по 31.08.2024 становить 59814,66 грн. 
З 01.11.2023 пенсія позивачу нараховується та виплачується відповідно до вищезазначеного рішення суду, розмір пенсійної виплати з 01.11.2023 становив 11 145,50 грн.
З 01.09.2024 виплата пенсії проводитися у розмірі 12 032,68 грн, який обчислено на виконання рішення суду.
24 вересня 2025 року позивач звернулася до Пенсійного фонду України із заявою про нарахування та виплату компенсації втрати частини доходів відповідно до Закону України № 2050-III від 19.10.2000 року у зв`язку з порушенням строків виплати: 
- суми 435 033,72 грн з 24.04.2022 року; 
- суми 59 814,66 грн з 09.08.2024 року. 
Листом від 22.12.2025 позивач отримала відповідь, у якій відповідач повідомив, що порушене питання «потребує додаткового вивчення», без прийняття будь-якого рішення по суті.
Позивач просить захистити його порушені права шляхом визнання таких дій протиправними та зобов`язання відповідача, тому звернулась до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, доводам позивача, викладеним в позовній заяві, суд врахував такі норми чинного законодавства, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин, та релевантні їм джерела права.
Зі змісту статті 1 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" № 2050-ІІІ (далі - Закон № 2050-ІІІ) вбачається, що право на компенсацію частини доходів у громадянина пов`язується з настанням такого юридичного факту (події), як невиплата грошового доходу у встановлені строки його виплати.
Згідно із положеннями статті 2 Закону № 2050-III компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
Під доходами у цьому Законі необхідно розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема заробітна плата (грошове забезпечення) (частина друга статті 2 Закону № 2050-III).
Статтею 3 Закону № 2050-III визначено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але невиплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).
Згідно із положеннями статті 4 Закону № 2050-III виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.
Пункти 1, 2 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159 (далі - Порядок №159) відтворюють положення Закону №2050-ІІІ, конкретизують підстави та механізм виплати компенсацій.
Пунктом 4 Порядку №159 визначено, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.
Наведене нормативне регулювання не встановлює першості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів.
Слід зазначити, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер, спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи та пов`язані з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.
Відтак конструкція формулювання, що компенсація обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або такий, який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.
Як слідує з матеріалів справи, грошові зобов`язання відповідача щодо виплати: 435 033,72 грн з 24.04.2022 року; 59 814,66 грн з 09.08.2024 року, є такими, що виникли з судових рішень та рішень органу Пенсійного фонду, що свідчить про порушення встановлених законодавством строків виплати йому індексації грошового забезпечення, та є підставою для виникнення у позивача права на компенсацію втрати частини доходів.
Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не нарахування та не виплатити позивачу компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення, відповідно до Порядку №159, та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення за весь час затримки.
Суд враховує, що позивач просить зобов`язати відповідача здійснити нарахування та виплату компенсації саме 24.04.2022 року та з 09.08.2024 року відповідно до Порядку №159.
Відтак суд вважає за можливе задовольнити вимоги позивача і зобов`язати з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити помісячний розрахунок та виплатити компенсацію втрати частини доходів відповідно до Закону України № 2050-III та постанови Кабінету Міністрів України № 159 за весь період затримки виплати зазначених сум, на підставі даних пенсійної справи.
Стосовно вимоги позивача про стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області три відсотки річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України від сум 435 033,72 грн та 59 814,66 грн за весь період прострочення — з 24.04.2022 року та з 09.08.2024 року відповідно — по день фактичної виплати, суд зазначає про таке.
За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11.04.2018 у справі №758/1303/15-ц.
За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Верховного Суду України від 06.06.2012 у справі №6-49цс12, від 24.10.2011 у справі №6-38цс11).
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 18.07.2018 у справі №2а-11853/10/1570.
У той же час, суд звертає увагу, що між сторонами справи, а саме: ОСОБА_1 та ГУПФ України в Дніпропетровській області, відсутні договірні зобов`язання щодо нарахування та виплати пенсії, оскільки вказане питання, а саме: своєчасна виплата пенсії, врегульоване спеціальним законодавством: законами України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".
У постанові від 18.03.2020 у справі №711/4010/13-ц Великою Палатою Верховного Суду сформовано висновок, відповідно до якого приписи статті 625 ЦК України не застосовуються до трудових правовідносин, сімейних та інших правовідносин, які регулює спеціальне законодавство. Вказана правова позиція була висловлена також Верховним Судом України у постанові від 20.01.2016 у цивільній справі №6-2759цс15.
За результатами системного аналізу законодавчих приписів, які регулюють спірні відносини, та фактичних обставин справи, суд дійшов висновку про відсутність цивільно-правових відносин між позивачем та пенсійним органом, як суб`єктом владних повноважень, відсутність цивільно-правового порушення з боку відповідача, який мав би складатися з протиправної поведінки (умисне протиправне користування відповідачем коштами належними позивачеві), що спричинила збитки, вини заподіювача, шкоди та причинно-наслідкового зв`язку між ними.
Таким чином, в цій справі у ГУПФ України в Дніпропетровській області не виникло перед позивачем грошового зобов`язання в порядку статті 11 Цивільного кодексу України, як зобов`язання боржника заплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового договору та на інших підставах, передбачених цивільним законодавством України, а відтак відповідач не є боржником, що прострочив виконання грошового зобов`язання, у розумінні статті 625 Цивільного кодексу України, тому положення статей 549 та 625 ЦК України не підлягають застосуванню до спірних відносин.
Частиною третьою статті 549 Цивільного кодексу України, передбачено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Отже, підстави для стягнення на користь позивача суми 3% річних та втрат від інфляції відсутні.
Вказана правова позиція щодо застосування положень статті 625 ЦК України узгоджується з правовою позицією, що міститься у постанові Верховного Суду від 27.08.2020 у справі №804/871/16, від 18.07.2018 у справі №2а-11853/10/1570, від 08.02.2018 у справі №826/22867/15.
Разом з цим, суд зауважує, що у силу Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” нараховані суми пенсії, не отримані пенсіонером з вини органу Пенсійного фонду України, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.
Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані спеціальним Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 № 2050-ІІІ та «Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159,які вже вирішені судом цим судовим рішенням.
Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області три відсотки річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України від сум 435 033,72 грн та 59 814,66 грн за весь період прострочення — з 24.04.2022 року та з 09.08.2024 року відповідно — по день фактичної виплати не підлягають задоволенню.
Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Із заявлених позовних вимог, на підставі системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд робить висновок, що позовна заява підлягає частковому задоволенню.
При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу адміністративного судочинства України, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України).
Позивач при зверненні до суду поніс судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позову до суду в розмірі 1211,20 грн, що документально підтверджується квитанцією від 01.12.2025.
Оскільки задоволено основну позовні вимогу позивача, сплачений судовий збір у сумі 1211,20 грн підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись ст. 139, 242-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26 ЄДРПОУ 21910427) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 , компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати: суми 435 033,72 грн з 24.04.2022 року; суми 59 814,66 грн з 09.08.2024 року.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити помісячний розрахунок та виплатити компенсацію втрати частини доходів відповідно до Закону України № 2050-III та постанови Кабінету Міністрів України № 159 за весь період затримки виплати зазначених сум, на підставі даних пенсійної справи.
У задоволенні решти вимог позивача – відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26 ЄДРПОУ 21910427) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати з оплати судового збору у сумі 1211,20 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.В. Ніколайчук