Справа № 164/363/26  Провадження №33/802/307/26 	Головуючий у 1 інстанції:Невар О. В. 	
	Доповідач: Гапончук  В. В.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2026 року         місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:
судді - Гапончука В.В.,
за участю 
особи, що притягається до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 ,
захисника ОСОБА_1 – Гожого М.С., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу захисника Гожого Миколи Степановича в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на постанову судді Маневицького районного суду Волинської області від 06 березня 2026 року про притягнення  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КпАП України,
В С Т А Н О В И В:
Постановою судді Маневицького районного суду Волинської області від 06.03.2026 року ОСОБА_1 визнано винним у правопорушенні, передбаченому ч.1 ст.130 КпАП України, та накладено на нього стягнення у виді 17000 (сімнадцять тисяч) гривень штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 на рахунок держави 665 (шістсот шістдесят п?ять) гривень 60 копійок судового збору.
ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 06.02.2026 року, біля 17 години 04 хвилини, на вулиці Центральна в селі Рудники Луцького району Волинської області, керував автомобілем „Volkswagen Passat”, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , маючи явні ознаки алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з ротової порожнини, почервоніння очей та обличчя), на вимогу працівника поліції відмовився пройти медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху України, вчинивши правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КпАП України (а.с.10).
Не погоджуючись із постановою судді захисник Гожий М.С. в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій вказує на те, що розгляд справи судом першої інстанції відбувся за відсутності особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, та без надання можливості надати пояснення, заперечення i докази на підтвердження своєї невинуватості. При цьому ОСОБА_1 жодних судових повісток чи інших повідомлень про дату, час i місце судового розгляду не отримував, у зв`язку з чим він об`єктивно не був обізнаний про призначення судового засідання та був позбавлений можливості реалізувати свої процесуальні права на захист.
Вважає, щовисновок суду про наявність у діях ОСОБА_1 складу правопорушення за ч.1 ст.130 КпAП України зроблено за відсутності належних i допустимих доказів та за наявності істотних процесуальних порушень під час встановлення (фіксації) стану сп`яніння.
На думку захисника, усі інкриміновані особі обставини по суті існують лише в тексті протоколу, який сам по собі не може вважатися беззаперечним і єдиним доказом вини. Один лише протокол без підтвердження іншими доказами не може слугувати достатньою підставою для визнання особи винною за ст.130 КпАП України. Окрім цього, відеозапис, що складається із окремих частин, тобто переривається i нe відображає відомостей про вчинення правопорушення, є також неналежним доказом.
Просить постанову Маневицького районного суду Волинської області від 06.03.2026 poку скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КпАП України відносно ОСОБА_1 закрити за відсутності події i складу адміністративного правопорушення відповідно до п.1 ч.1 cт.247 КпАП України (а.с.19-24). 
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши ОСОБА_1 та його захисника, які підтримали останню з мотивів, викладених в ній, та просили її задовольнити, приходжу до наступного висновку.
Відповідно до статтей 245, 252, 280 КпАП України при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
На думку апеляційного суду вказаних вимог закону при розгляді справи суд першої інстанції дотримався в повному обсязі. 
Судом вжито всіх заходів, передбачених КпАП України, для з`ясування питання, зокрема про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України, а тому вищевказаний висновок суду є правильним і повністю відповідає вимогам ст.280 КпАП України.
Факт вчинення ОСОБА_1 згаданого адміністративного правопорушення за обставин, зазначених в оскаржуваній постанові судді, підтверджуються зібраними у справі і належним чином дослідженими місцевим судом доказами. Так, його вина у вчиненні цього адміністративного проступку повністю доводиться:
- протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 584774 від 06.02.2026 року щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КпАП України (а.с.1);
- направленням на медичний огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 06.02.2026 року щодо ОСОБА_1 (а.с.3);
- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів від 06.02.2026 року щодо ОСОБА_1 (а.с.4);
- рапортом поліцейського СРПП ВП № 1 (м. Ківерці) Луцького РУП ГУНП у Волинській області Станіславчука С.А. від 06.02.2026 року (а.с.5).
-відеозаписами події із нагрудної боді-камери поліцейського та відеореєстратора з автомобіля працівників поліції (а.с.7).
Згідно довідки від 12.02.2023 року, складеної заступником начальника ВП № 1 (м. Ківерці) Луцького РУП ГУНП у Волинській області вбачається, що згідно ІП «ГСЦ Посвідчення водія» ІКС ІПНП громадянину ОСОБА_1 видано посвідчення водія на право керування транспортним засобом серії НОМЕР_2 від 03.03.2020 року (категорія В, С) (а.с.6).
Долучені до матеріалів адміністративної справи відеозаписи підтверджують винуватість ОСОБА_1 в сукупності з іншими дослідженими судом доказами. Підстав вважати дії поліцейських незаконними, а зібрані у ході досудової підготовки матеріалів докази недопустимими, немає.
Апеляційним судом встановлено, що поліцейськими дотримано вимоги Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним Наказом МОЗ та МВС України № 1452/735 від 09.11.2015 року. 
Працівники поліції при зупинці ОСОБА_1 , пропозиції пройти огляд на виявлення стану алкогольного сп`яніння та складенні адміністративних матеріалів діяли цілком у законний спосіб.
Проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності вважаю, що винність ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення є повністю доведеною належними та допустимими доказами в розумінні ст.251 КпАП України, які містяться в матеріалах справи.
Вищевикладені докази у своїй сукупності відтворюють реальну картину перебігу подій, є чіткими та послідовними та не викликають сумніву в апеляційного суду.
Не заслуговують на увагу апеляційного суду посилання апелянта про те, що підставою для скасування постанови є розгляд справи судом першої інстанції саме у відсутності ОСОБА_1 . 
Так відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», згідно з положеннями частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням п.1 ст.6 даної Конвенції.
Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 року, виходить з того, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було зневільовано ключовий принцип верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи.
Крім того слід зазначити, що Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 03.04.2008 року у справі «Пономарьова проти України» констатував, що сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.
У постанові суду першої інстанції вірно зазначено, що  ОСОБА_1 в судове засідання, призначене на 10.00 годину 06.03.2026 року, не прибув, будучи завчасно у встановленому законом порядку повідомленим про час та місце його проведення, що підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 584774 від 06.02.2026 року та наявним в матеріалах адмінсправи відеозаписом, про причини неявки суд не повідомив, клопотання про перенесення судового засідання в зв`язку з неявкою з поважних причин до суду не подавав, що дає суду підстави проводити розгляд справи у відсутності ОСОБА_1 .
Доводи, на які посилається апелянт, не є безумовною підставою для скасування постанови суду першої інстанції, як незаконної, та не спростовують наведених вище висновків суду першої інстанції.
Таким чином усі доводи апелянта, які викладені в апеляційній скарзі, та наведені ним та його довірителем в ході розгляду справи апеляційним судом, щодо незаконності судового рішення, жодним чином не спростовують наведених вище висновків суду першої інстанції, а на думку апеляційного суду, фактично спрямовані на уникнення ОСОБА_1 адміністративної відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КпАП України.
З огляду на те, що вивченням матеріалів справи не встановлено даних, які б свідчили про неповноту чи необ`єктивність дослідження судом обставин справи про адміністративні правопорушення, немає підстав вважати, що в ньому допущена суттєва неповнота судового розгляду.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях підкреслив, що суд не мусить надавати відповіді на кожне порушене питання, проте з рішення має бути ясно зрозуміло, що головні проблеми, порушені в даній справі, були вивчені і була надана конкретна чітка відповідь на аргументи, які є вирішальними для вирішення справи (справи «Ван де Хурк проти Нідерландів», §61, «Болдеа проти Румунії», §30, «Морейра Феррейра проти Португалії», § 84).
З огляду на зазначене викладені в обгрунтування поданої апеляційної скарги доводи, з урахуванням наявних по справі доказів, не дають жодних сумнівів в правильності висновків суду першої інстанції та не спростовують встановлені судом обставини події, а зводяться виключно до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.
З урахуванням наведеного апеляційний суд вважає, що місцевий суд обґрунтовано визнав винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України, постанова судді першої інстанції є законною та мотивованою, а накладене на ОСОБА_1 безальтернативне стягнення відповідає вимогам ст.ст.23, 33 КпАП України. 
За таких обставин суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції було прийнято законне і обґрунтоване рішення, при цьому доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та зміни чи скасування оскаржуваної постанови.
На підставі викладеного, керуючись статтею 294 КпАП України, - 
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу захисника Гожого Миколи Степановича в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Постанову судді Маневицького районного суду Волинської області від 06 березня 2026 року про притягнення  ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КпАП України залишити без змін.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського апеляційного суду        Гапончук В.В.